УХВАЛА
 
10 лютого 2025 року                                                 
м. Київ
 
справа № 243/3478/23
провадження № 61-15578ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 
від 04 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  
про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
20 листопада 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 
від 04 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 23 жовтня 2024 року у цій справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано представнику заявниці надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, у якій чітко зазначити підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, та уточнити прохальну частину скарги, з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.
 
На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху, представник заявниці надіслав на адресу уточнену редакцію касаційної скарги разом з копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, у якій уточнив прохальну частину скарги, з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.
 
Розглядаючи матеріали на усунення недоліків, суд приходить до висновку, 
що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , недоліки усунуто частково, лише в частині уточнення прохальної частини касаційної скарги.
 
Щодо зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, то в цій частині недоліки усунуто частково.
 
В уточненій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Ільницький С. М., зазначає, що:
 
- Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 дійшов висновку про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, на що апеляційний суд уваги не звернув, та застосував зазначену вище постанову Кабінету Міністрів України в своєму рішенні;
 
- судом апеляційної інстанції також не застосовано у своєму рішенні наступні постанови Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, 
від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі 
№ 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 25 січня 
2023 року у справі № 676/47/21, від 14 серпня 2024 року у справі № 537/3556/22, 
від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17, від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23;
 
- правові позиції Верховного Суду, які були застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі, переважно стосуються того, що необізнаність щодо смерті спадкодавця не є обставиною для поновлення строку для прийняття спадщини, хоча ми як сторона позивача і на такі обставини не посилалися та не вказували, що не були обізнані про смерть ОСОБА_5 , авідтак не мають жодного відношення до даної справи;
 
- правових позицій Верховного Суду щодо підстав поновлення строку для прийняття спадщини в умовах війни/воєнного стану/ рішення апеляційного суду - не містить.
 
Разом з тим, такі посилання неможливо визнати підставою касаційного оскарження, визначену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки посилаючись на вказаний пункт статті 389 ЦПК України, касаційна скарга 
має містити посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права 
та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання 
на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, 
із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. 
При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується висновками, викладеними в ухвалах Верховного Суду від 06 листопада 2023 року 
в справі № 607/16725/22, від 30 листопада 2023 року в справі № 530/1297/21, 
від 26 грудня 2023 року у справі № 758/113/23).
 
Пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень 
у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
 
Верховний Суд звертає увагу скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє
ОСОБА_2 ,  на те, що належним зазначенням підстави касаційного оскарження судових рішень є посилання в касаційній скарзі на відповідний пункт (1-4) частини другої статті 389 ЦПК України, з наведенням його змісту 
та з викладенням належного обґрунтування відповідної підстави касаційного оскарження.
 
Водночас уточнена редакція касаційної скарги, як і первинна касаційна скарга, не містять належного обґрунтування відповідної підстави касаційного оскарження.
 
Таким чином, оскільки в касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , не викладені передбачені чинним ЦПК України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою 
для її повернення.
 
Керуючись статтями 260, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  
про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини вважати неподаною та повернути заявниці.
 
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                  В. В. Сердюк