Справа № 453/554/24                                Головуючий у 1 інстанції: Ясінського Ю.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3327/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області – Горбонос І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року у справі  за заявою  ОСОБА_1 з участю заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року  області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітня 2024 рокк ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування вимог вищезгаданої заяви покликався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Конишевка, Конишевського району Курської області, росія.
Вказував, що його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, про батька йому нічого не відомо. У 1974 році мати переїхала разом із ним до України - Запорізька область с. Лиса Гора. У 1981 році пішов до школи в с. Богоявленка, Мар`їнського району Донецької області, Україна. 
Зазначав, що у 1982 році його знову перевезли до Курської області, росія, де він проживав разом з дідусем та бабусею до 1985 року. У 1985 році, після смерті бабусі, мати забрала його до себе у АДРЕСА_1 , Україна. 
У 1989 році він закінчив школу у с. Костянтинівка, Мар`їнського району Донецької області, Україна. 11 грудня 1990 року за місцем його проживання Мар`їнським РОВД Донецької області він отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серія НОМЕР_1 . 01 вересня 1990 року навчався на пришвидшених курсах у ПТУ м. Красногорівка, Мар`їнського району Донецької області, Україна, спеціальність – тракторист. З 1991 по 1994 рік працював у колгоспі «Донбас» Мар`їнського району, механізотором. 
Стверджував, що 25 липня 1992 року він одружився на ОСОБА_4 , що проживала за адресою: с. Костянтинівка, Мар`їнського району Донецької області, Україна. З 1990 року по жовтень 1992 року постійно проживав за адресою селище Славне, Мар`їнського району Донецької області, Україна.
ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті артилерійського обстрілу с. Костянтинівка, отримав поранення та був госпіталізований до КНП «Мар`їнська центральна районна лікарня», а 07 червня 2023 року до м. Львів до лікарні Святого Пантелеймона. 
Вказував, що на даний час проживає в АДРЕСА_2 в МТП «Берегиня», Стрийського району Львівської області. Зазначив, що він народився в часи Радянського союзу, радянський паспорт отримав на території Української РСР, з 1985 року постійно проживав на території України. Паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_1 , отримав Мар`їнським РОВД Донецької області. Задля отримання паспорта громадянина України він звертався до ГУДМС у Львівській області та отримав відповідь від 14 лютого 2024 року, де вказано про процедуру встановлення належності до громадянства України особою, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР та рекомендовано звернутися до суду.
Стверджував, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідно йому для отримання паспорту громадянина України, у зв`язку з чим він звернувся до суду. 
Просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Конишевка, Конишевського району Курської області, Росія, на території України станом на 24 серпня 1991 року та встановити факт перебування ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Конишевка, Конишевського району Курської області, росія у громадянстві колишньої СРСР.
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 - задоволено частково.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Конишевка, Конишевського району Курської області, Росія, на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області.
В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції встановив факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року без наявності належних, допустимих та достатніх доказів.
Вказує. що суд керувався фактично єдиним доказом щодо встановлення факту постійного проживання на території України у спірний період, а саме витягом з ДРАЦС щодо актового запису про шлюб, який заінтересована особа не вважає належним та допустимим доказом саме в контексті встановлення спірного юридичного факту.
Стверджує, що шлюб заявника був зареєстрований 25 липня 1992 року, що не охоплює спірний період. Крім того, при відсутності інших доказів як прямих так і непрямих, та тривалого часу що минув з 1991 року, неможливо встановити факт постійного безвиїзного проживання станом на 1991 рік за відсутності належних доказів, які підтверджують такий факт.
Вважає. що суд в резолютивній частині рішення чітко не зазначив, що встановив особу заявника, натомість відмовив в задоволенні такої вимоги, тобто особа заявника не є встановлена, що в свою чергу не дає можливості об`єктивно встановити факт постійного проживання заявника на території України у спірний період 1991 року як невстановленої особи.
Просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 – відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області – Горбонос І.М. на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00042414417 від 22 листопада 2023 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Конишевка, Конишевського району Курської області, росія (а.с. 14)
Також, як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00042414417 від 22 листопада 2023 року 11 грудня 1990 року, за місцем його проживання, Мар`їнським РОВД Донецької області заявнику видано паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серія НОМЕР_1 (а.с. 14-16)
01 вересня 1990 року заявник навчався на пришвидшених курсах у ПТУ м. Красногорівка, Мар`їнського району Донецької області, Україна, спеціальність – тракторист.
З 1991 по 1994 рік працював у колгоспі «Донбас» Мар`їнського району, механізотором. 25 липня 1992 року одружився на ОСОБА_4 , що проживала за адресою: с. Костянтинівка, Мар`їнського району Донецької області, Україна. З 1990 року по жовтень 1992 року постійно проживав за адресою селище Славне, Мар`їнського району Донецької області, Україна.
З 1990 року по жовтень 1992 року постійно проживав за адресою селище Славне, Мар`їнського району Донецької області, Україна, актовий запис №5 від 25 липня 1992 складено виконкомом Костянтинівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області (а.с. 14)
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00042414417 від 22 листопада 2023 року ОСОБА_5 з 1990 року по жовтень 1992 року постійно проживав за адресою селище Славне, Мар`їнського району Донецької області, Україна (а.с. 14-16)
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2008 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі (а.с. 37-42).
Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України. На підставі ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі (а.с. 30-32)
30 травня 2023 року, в результаті артилерійського обстрілу с. Костянтинівка, заявник отримав поранення та був госпіталізований до КНП «Мар`їнська центральна районна лікарня», що підтверджується довідкою виданою завідуючим травматологічним відділенням КНП «Мар`їнська центральна районна лікарня» Неліпа Д.О. від 05 червня 2023 року (а.с. 25)
Згідно листа завідувача сектору ГУДМС у Львівській області Габчак І. вбачається, що заявник ОСОБА_1 звертався до ГУДМС у Львівській області та отримав відповідь де вказано про процедуру встановлення належності до громадянства України особою, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 17-18).
Також встановлено, що 15 серпня 2024 року засобами електронного зв`язку від Департаменту інформаційно – аналітичної підтримки Національної поліції України на адвокатський запит було отримано листа №111933-2024, до якого додано дактилоскопічну інформацію на ОСОБА_1 та його фотозображення від 30 серпня 2021 та 15 серпня 2018 р., наявне в інформаційно – комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України». Окрім цього, в матеріалах справи наявний лист з Мар`їнського районного суду Донецької області в якому повідомляється про призначення до розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та до якого додано довідку про звільнення, серії ДОН №04270 (а.с. 21)
Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частиною першою статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, – з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.
Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.
Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлено підстави набуття громадянства України.
Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».
Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі – Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; осіб, які станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту.
Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника – громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.
Отже, встановлення факту постійного проживання дитини на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України і юридичне значення має саме факт постійного проживання дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України – 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» – 13 листопада 1991 року. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду , висловленою у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 653/1308/18
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).
Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що з матеріалів справи встановлено, що 11 грудня 1990 за місцем проживання Мар”їнським РОВД Донецької області отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 і з 1990 року по жовтень 1992 року він постійно проживав за адресою сщ. Славне Мар”їнського району Донецької області, Україна, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявником надано належні та допустимі докази для доведення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, і цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».
Колегія суддів звертає увагу, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття нею громадянства України.
Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання ОСОБА_1 громадянства України у встановленому законом порядку.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 24 лютого 2025 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.