КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И  
11 грудня 2024 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/16239/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі: представника відповідача - адвоката Білека  Ю. І.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»
на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Матійчук Г. О.
від 18 липня 2024 року
у цивільній справі № 757/6182/24-ц Печерського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» 
про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, та стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі - ТОВ «ДІЄСА») на користь ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 29.01.2024 року становить 151 678, 10 грн та складається із: 53 354, 42 грн - невиплаченої заробітної плати, 98 323, 68 грн - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які позивач просив стягнути по день постановлення рішення; моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн; стягнути судові витрати.
В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ «ДІЄСА» та звільнений із 05 вересня 2023 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. В день звільнення з роботи позивачу видано копію наказу про звільнення № Z00/04/09/013 від 05.09.2023 року, але остаточний розрахунок при звільненні не проведено, розрахунковий листок відповідачем не було надано.
При цьому, останнє надходження коштів на банківський рахунок позивача із призначенням платежу «зарахування заробітної плати за червень 2023 року» у сумі 13 148, 06 грн без ПДВ було 08 серпня 2023 року, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача.
Вказував, що оскільки дані про нарахування та виплату заробітної плати від ТОВ «ДІЄСА» позивачу за липень, серпень, вересень 2023 року відсутні, кошти за вказаний період позивачу не виплачені, то, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача, на його користь підлягає стягненню невиплачена заробітна плата: за липень 2023 року - 19 853, 82 грн, за серпень 2023 року - 14 181, 30 грн, за вересень 2023 року - 2 836, 26 грн, а також сума відпускних за період із 02.08.2023 року по 11.08.2023 року - 5 886, 80 грн.
Також у наказі про звільнення позивача № Z00/04/09/013 від 05.09.2023 року зазначено про виплату компенсації за 18 невикористаних календарний днів відпустки, яку йому не було виплачено при звільненні, а саме: 588, 68 грн (середньоденна заробітна плата для нарахування відпускних) х 18 календарних днів невикористаної відпустки - 10 596, 24 грн.
Всього на момент остаточного розрахунку при звільненні, станом на 05.09.2023 року, борг за відповідачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі склав: 53 354, 42 грн.
Також позивач вважав, що стягненню підлягає сума середнього заробітку не менш ніж 98 323, 68 грн (945, 42 грн х 104, розрахунок періоду стягнення середнього заробітку з моменту наступного дня після звільнення 06.09.2023 року до моменту звернення до суду 29.01.2024 року) та виходячи з цього розрахунку просив стягнути середній заробіток по день ухвалення рішення суду.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати, в тому числі нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 53 354, 42 грн; суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, по день постановлення рішення, за період затримки з 06.09.2023 року по 18.07.2024 року у розмірі 219 337, 44 грн; моральну шкоду у розмірі 3 000, 00 грн; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн; судовий збір у розмірі 1 574, 56 грн.
В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «ДІЄСА», посилаючись на порушення норм процесуального права, неповноту встановлених обставин, просить скасувати судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку, моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити, в іншій частині залишити без змін. Вирішити питання про розподіл витрат. 
Вказував, що відповідачем не оскаржується ні підстава, ні розмір стягненої заробітної плати, а тому апелянт  просив в цій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Щодо неподання поважності неподання відзиву на позовну заяву вказував, що на об`єктивну неможливість надати відзив у даній справі та винятковість додання доказів, з огляду на що, просив поновити строки та прийняти їх до розгляду. В обґрунтування зазначає,  що ТОВ «ДІЄСА» знаходиться в досудовій санації до відкриття провадження про банкрутство, що пов`язане із збройною агресією РФ (справа №910/3368/24). Внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа «Eldorado», до якою належить ТОВ «ДІЄСА» зазнала значних збитків: ракетним ударом знищена частина товарних запасів на центральному складі; товарні запаси та інші активи в магазинах, що знаходяться в містах Маріуполь, Херсон, Ірпінь, Буча, Мелітополь, Бердянськ, Нова Каховка; частково знищені товарні запаси в магазинах міст Києва та Харкова; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. За попередніми підрахунками тільки збитки мережі в товарних запасах склали понад 1 мільярд грн. (без врахування основних засобів та вкладених інвестицій в торгові приміщення).
Внаслідок настання для товариства несприятливих наслідків, пов`язаних із дією обставин непереборної сили, товариство змушене було скоротити свої виробничі потужності з більше 100 магазинів «Ельдорадо» ТОВ «ДІЄСА» до 10 магазинів та вивільнити близько 2 тис. працівників.
Враховуючи, що в зв`язку військовою агресією рф відповідач знаходиться під дією форс-мажорних обставин, що зумовило неможливість підтримання нормальної господарської діяльності та вивільнення значної кількості трудового персоналу, а отже, товариство може забезпечити роботою лише одного працівника юридичного департаменту, при надходженні, починаючи з 2024 р. до підприємства більше 250 судових справ (згідно інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/ де 200 справ є трудовими спорами), унеможливило оперативно надати відповідні відзиви, з документальним підтвердженням доводів товариства.
По суті вимог, зазначає, що перед працівниками дійсно є заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан) та погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується та обов`язково буде повністю погашена як під час дії форс-мажорних обставин або після їх закінчення.  
Також вказує, що 01.06.2023 року на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife» доступ до якого мають всі працівники ТОВ «ДІЄСА», де розміщуються новини компанії, розміщенні накази, заяви, бланки тощо, було розміщено інформацію наступного змісту: «Шановні колеги! Через військову агресію РФ торговельна мережа «Ельдорадо» (товариства, які діють під цією торговою маркою) отримала значних збитків - було зруйновано основний склад товариства, пограбовано/знищено значну частину магазинів, внаслідок чого товариства знаходяться під дією обставин непереборної сили (форсі-мажорні обставини). У зв`язку з цим повідомляємо працівників, що виплати заробітної плати та усіх інших належних нарахувань при звільненні можуть відбуватися із затримкою. Разом з цим, гарантуємо, що всі належні виплати працівникам будуть обов`язково виплачені. З повагою, Твоє ЕЛЬДОРАДО».
Зазначає, що Товариство знаходиться в під дією форс-мажорних обставин, а отже невчасна виплата заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки сталося внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили. На підтвердження вказаного, товариство звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року. Про наявність обставин непереборної сили, що впливають на діяльність товариства було встановлено і ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.04.2024 р., а також рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2024 р
Намагаючись здійснити фінансове оздоровлення, ТОВ «ДІЄСА» розпочало процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства). 
24.04.2024 р. Господарський суд м. Києва постановив ухвалу, якою затвердив план санації ТОВ «ДІЄСА» до відкриття провадження про банкрутство. 
Також зазначає, що факт знаходження відповідача під дією обставин непереборної сили, що спричинило неможливість своєчасно розрахуватись при звільненні щодо ТОВ «ДІЄСА», встановлений постановою Київського апеляційного суду від 22.07.2024 р. у справі №757/2043/24-ц та не потребує додаткового доказування.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Фещенко І. С., в інтересах ОСОБА_1 , заперечував проти доводів апеляційної скарги посилаючись на їх безпідставність, просив рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що лист ТПП України не є сертифікатом й документом, який виданий за зверненням відповідного суб`єкта господарювання, для якого настали певні форс-мажорні обставини саме за певним договором. Зазначає, що такі висновки відповідають сталій практиці Верховного Суду (постанова 07.06.2023 р. №912/750/22; від 15.06.2023 р. №910/8580/22; від 13.09.2023 р. №910/7679/22 ).
Вважає, що введення воєнного стану не означає, що ТОВ «ДІЄСА» не може здійснювати господарської діяльності та набувати кошти, а робоче місце позивача знаходилось у Києві, який не був під окупацією. Вважає також, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між матеріальними збитками, які поніс відповідач,  та позбавленням права на своєчасну заробітну плату. На думку позивача, апелянт доводить не факт неможливості застосування до нього відповідальності за невиконання умов статті 116 КЗпП України через дію форс-мажорних обставин, а доводить факт неможливості виконати умови статті 116 КЗпП України через дію форс-мажорних обставин - заподіяння йому збитків, наслідком яких є відсутність у нього коштів.
Окрім іншого, вказує що апелянт про наявність форс-мажорних обставин позивача не повідомив, а розміщення 01.06.2023 року на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife» звернення до працівників,  такого повідомлення не замінює. 
Щодо рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2024 року в справі №760/29187/23 про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса» за ч. 1 ст. 41 КУпАП, яке закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, сторона позивача зауважує, що ця обставина жодним чином не знімає з підприємства обов`язку погасити заборгованість перед звільненими працівниками.
З огляду на наведене вважає, що відповідач має виплатити позивачу невиплачену при звільнення заробітну плату й не може при цьому посилатись на обставини непереборної сили.
Щодо застосування наслідків передбачених ст. 117 КЗпП України, вважає, що посилання відповідача на лист ТПП та Сертифікат №3000-24-0827 не є безперечним доказом існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що мають безпосередній причинно-наслідковий зв`язок  та унеможливили своєчасний розрахунок з позивачем та які-б звільняли від відповідальності за ст. 117 КЗпП України.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта скаргу підтримав з викладених підстав та доводів, просив в оскаржуваній частині судове рішення скасувати й відмовити у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, й вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно зменшити витрати на правничу допомогу, що були задоволені судом першої інстанції розмірі 10000 грн, з урахування вимог пропорційності та розумності.
Позивач та його представник у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, місце й час розгляду справи повідомлені належним чином; направив 06.12.2024 року на електронну пошту апеляційного суду додаткові пояснення у справі; 10.12.2024 року направив на електронну пошту апеляційного суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку із зайнятістю в іншій справі (про адміністративні правопорушення), що знаходиться у провадженні Житомирського апеляційного суду й призначена на 11.12.2024 року на 12.00. 
Ураховуючи, що справа була призначена до розгляду ухвалою від 07.10.2024 року, учасники завчасно повідомлені про дату, час й місце судового засідання, зважаючи на наявність відзиву на апеляційну скаргу та додаткових пояснень, а також приймаючи до уваги, що представник мав можливість взяти участь у засідання у режимі відеоконференції, проте таким правом не скористався, клопотання про відкладення колегією суддів залишено без задоволення, адже відсутність представника позивача не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника ТОВ «ДІЄСА», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ «ДІЄСА» та звільнений 05 вересня 2023 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. В день звільнення з роботи ОСОБА_1 видано копію наказу про звільнення № Z00/04/09/013 від 05.09.2023 року, але остаточний розрахунок при звільненні не проведено, розрахунковий листок ТОВ «ДІЄСА» не було надано.
Оскільки доказів проведення повного розрахунку з позивачем в день його звільнення відповідач суду не надав, як доказів на спростування розрахунків заборгованості по заробітній платі, невиплачених відпускних та компенсації за невикористані дні відпустки, судом першої інстанції був проведений власний розрахунок заробітної плати, виходячи із розміру  середньої заробітної плати, що  здійснено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.
За розрахунком суду першої інстанції, всього на момент остаточного розрахунку при звільненні, станом на 05.09.2023 року борг за ТОВ «ДІЄСА» по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить: невиплачена зарплата за липень 2023 року - 19 853, 82 грн + невиплачена зарплата за серпень 2023 року - 14 181, 30 грн + невиплачені відпускні у серпні 2023 року - 5 886, 80 грн + невиплачена зарплата за вересень 2023 - 2 836, 26 грн + невиплачена компенсація за невикористані дні відпустки - 10 596, 24 = 53 354, 42 грн.
Встановлено, що заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, а також невиплачені компенсації за невикористані дні відпустки становить 53 354, 42 грн, з огляду на положення ст. ст. 115, 116 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов висновку про її стягнення із відповідача.
У зазначеній частині судове рішення не оскаржується, апеляційним судом не переглядається.
Щодо позовних вимог про стягнення суми середнього заробітку за період затримки, суд, керуючись положеннями ст. 117 КЗпП України, виходив із того, що належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі суду не надано, відповідачем не надано довідки про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах позивача, тому суд бере до уваги суми доходу позивача згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (довідка ОК-5) за червень 2023 року, а також розрахунок невиплачених коштів, складений позивачем, який повністю відповідає відомостям Пенсійного фонду України. Тому суд вважав за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення у розмірі: 945, 42 грн (середньоденна заробітна плата) х 232 робочих дні (вересень 2023 року - 18 днів, жовтень 2023 року - 22 дні, листопад 2023 року - 22 дні, грудень 2023 року - 21 день, січень 2024 року - 23 дні, лютий 2024 року - 21 днів, березень 2024 року - 21 день, квітень 2024 року - 22 дні, травень 2024 року - 23 дні, червень 2024 року - 20 днів, липень 2024 року - 19 днів) = 219 337, 44 грн.
Задовольняючи частково вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходячи із характеру неправомірних дій відповідача, його поведінки після невиплати заробітної плати, тривалості порушення прав позивача, та як наслідок порушення нормального ритму життя, нормальних життєвих зв`язків, тяжкості вимушених змін, часу та зусиль, що необхідні для відновлення попереднього стану, та зважаючи на засади розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду у частині, що оскаржується, з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.
Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).
За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.
Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.
Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.
Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».
Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19).
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.
У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.
Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.
Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.
Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.
Відповідач, заперечуючи проти вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначає, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільнені сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулась не з вини ТОВ «ДІЄСА», а внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан), на підтвердження чого подає докази, що не були ним подані до суду першої інстанції й просить поновити строк на їх подання. 
З матеріалів справи вбачається, що за супровідним листом від 08.02.2024 року судом першої інстанції відповідачу направлялась  ухвала суду про відкриття провадження та витребування доказів, та копія позовної заяви на поштову адресу. Утім напис про одержання поштового відправлення особисто одержувачем чи довіреною особою (підпис із зазначення прізвища) у рекомендованому повідомленні про вручення, що повернулось до суду, відсутній (а.с 53). 
Із довідки, що містить на а. с. 61 вбачається, що до електронного кабінету ТОВ «Дієса» 25.03.2024 року була доставлена ухвала про відкриття провадження та призначення справи до розгляду, водночас відомості про направлення із ухвалою копії позовної заяви та доданих матеріалів відсутні. 
Зважаючи на наявність обґрунтованих сумнівів, щодо отримання відповідачем процесуальних документів суду та копії позовної заяви, а також доводи, щодо отримання лише судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає наведені у клопотанні обставини, як підставу пропуску строку поважними та приходить до висновку про поновлення строку позивачу для подання доказів, адже поновлення процесуального строку у даному випадку відповідає завданню цивільного судочинства та конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. 
Так, з поданих до апеляційної скарги матеріалів вбачається, що ухвалою господарського суду м. Києва від 24.04.2024 у справі №910/3368/24 року про затвердження плану санації ТОВ «ДІЄСА» до відкриття провадження про банкрутство встановлено наступне: 
«У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який наразі був продовжений і триває до цього часу.
Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, статуту Торгово-промислової палати України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України.
Боржник у продовж 2022 р. листами від 28.02.2022 та 02.05.2022 повідомляв контрагентів про наявність обставин непереборної сили, що впливають на діяльність товариства та можливість виконання ним прийнятих на себе зобов`язань. Відповідні повідомлення здійснювалися електронними засобами комунікації, що відповідає сучасним звичаям ділового обороту. В свою чергу боржник також отримував повідомлення від контрагентів про перебування під обставинами непереборної сили (лист ТОВ «Вірпул компані Україна» № 20220228 від 28.02.2022 р.).
Після початку військової агресії за певними контрагентами, в тому числи тими, що включені до плану санації, боржник отримав сертифікати, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Зокрема в матеріалах справи наявні копії сертифікатів Київської торгово-промислової палати України № 3000-23-3433 від 28.07.2023 стосовно ТОВ "ЮК Дистрибьюшн", № 3000-23-2754 від 09.06.2023 стосовно ТОВ "Груп СЕБ Україна", № 3000-23-3136 від 07.07.2023 стосовно ТОВ "Вірпул компані Україна". Боржником загалом отримано більше сорока п`яти сертифікатів, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме сертифікати за наступними номерами: № 3000-22-0457 від 25.07.2022 № 17/03-4/192, № 3000-22-0460 від 25.07.2022 № 17/03-4/193, №№ …  , № 3000-23-3978 від 22.09.2023 № 17/13-4/905, № 3000-23-4436 від 13.11.2023 № 17/13-4/1098.
Таким чином заявником належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність Товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань.
Кредиторам разом з проектом плану санації, а суду разом із заявою про затвердження плану санації до відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 5 КУзПБ надано докази отриманих товариством збитків, а саме:
- звіти ТОВ «ГЕО ФІНАНС ГРУП» про оцінку збитків завданих ТОВ «ДІЄСА» внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів), що обліковувалися на субрахунках 103, 104, 106, 1121, оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, які зберігалися за адресами: АДРЕСА_1 (сума збитків - 892 366,08 дол. США); АДРЕСА_2 (сума збитків - 680 376,14 дол. США); АДРЕСА_3 (сума збитків - 600 687,25 дол. США); АДРЕСА_4 (сума збитків - 719 854,33 дол. США); АДРЕСА_5 (сума збитків - 666 907,08 дол. США); АДРЕСА_6 (сума збитків - 608 037,72 дол. США); АДРЕСА_7 (сума збитків - 461 580,51 дол. США); АДРЕСА_8 (сума збитків - 756 118,08 дол. США); АДРЕСА_9 (сума збитків - 664 642,66 дол. США); АДРЕСА_10 (сума збитків - 506 011,96 дол. США); АДРЕСА_11 (сума збитків - 355 457,91 дол. США); АДРЕСА_12 , БТРЦ «RETROVILLE» (сума збитків - 662 454,84 дол. США); АДРЕСА_13 (сума збитків - 1 197 921,83 дол. США); АДРЕСА_14 (сума збитків - 564 338,81 дол. США); АДРЕСА_15 (сума збитків - 17 245 920,75 дол. США);
- висновок експерта № 16 за результатами проведення експертного дослідження від 22.12.2023, проведеним судовим експертом Подстрєл В. М., Свідоцтво № 31-21/п від 23.06.2021, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України (сума реальних збитків внаслідок втрати (знищення) майна у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та в результаті влучання боєприпасу (зокрема ракети Р-500) в складське приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_15 , становить 338 137 202,09 грн без ПДВ.
За зазначеними вище об`єктами розмір підтверджених суб`єктами оціночної діяльності та судовим експертом збитків спричинених боржнику внаслідок збройної агресії російської федерації проти України складає 26 582 675,97 (двадцять шість мільйонів п`ятсот вісімдесят дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) дол. США 97 центів, що станом на дату подачі пояснень ТОВ «ДІЄСА» від 23.04.2024 становить 1 032 569 490,57 (один мільярд тридцять два мільйони п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 57 коп.
За твердженням заявника розмір збитків не кінцевий та не включає збитки, що отримані внаслідок пошкодження товарно-матеріальних цінностей з-за раптової евакуації товарно-матеріальних цінностей з прифронтових регіонів (уцінки).
Судовим рішенням що набрало законної сили (справа № 910/14555/23) підтверджено заподіяння збитків боржнику внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та стягнуто з російської федерації 3 868 247,99 дол. США заподіяних збитків. За твердженням боржника це перший позов до російської федерації про стягнення заподіяних збитків, таких позовів буде декілька і наразі в Господарському суді міста Києва розглядається справа № 910/2735/24 про стягнення з російської федерації 17 245 920,75 дол. США заподіяних збитків.
Таким чином заявником належними та допустимими доказами доведено отримання збитків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в загальному розмірі, що перевищує 26 582 675,97 (двадцять шість мільйонів п`ятсот вісімдесят дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) дол. США 97 центів. Зазначена сума фактично була вилучена з обігу ТОВ «ДІЄСА».
Судом встановлено, що заявнику, «ДІЄСА» (ідентифікаційний код: 36483471), заподіяні збитки внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, що стало причиною вилучення з обігу товариства грошових коштів в сумі понад 26 582 675,97 дол. США, які мали б бути спрямовані на розрахунок з контрагентами та закупівлю нового товару, наслідком чого стала фінансова неспроможність боржника задовільнити вимоги кредиторів.»
Відповідно до постанови Київського апеляційного суду № 757/2043/24-ц від 22 липня 2024 року, що залишена без змін постановою Верховного Суду від 02 грудня 2024 року «із долученого до матеріалів апеляційної скарги сертифіката №3000-240827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ «ДІЄСА» щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у термін: з 12.03.2022 року. 
Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року».
Отже обставини отримання збитків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в загальному розмірі, що перевищує 26 582 675,97 (двадцять шість мільйонів п`ятсот вісімдесят дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) доларів США 97 центів й перебування ТОВ «ДІЄСА» під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність Товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань та обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 КЗпП України, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доведенню не підлягають.
Отже, заперечення позивача, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо недоведеності форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), не спростовують обставин встановлених судовими рішенням, що набули законної сили, та відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані.
Колегія суддів вважає необґрунтованими заперечення позивача, про те, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор), адже з поданих скаржником доказів вбачається, що 01.06.2023 року на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife» де розміщуються новини компанії, розміщенні накази, заяви, бланки тощо, було розміщено інформацію наступного змісту: «Шановні колеги! Через військову агресію РФ торговельна мережа «Ельдорадо» (товариства, які діють під цією торговою маркою) отримала значних збитків - було зруйновано основний склад товариства, пограбовано/знищено значну частину магазинів, внаслідок чого товариства знаходяться під дією обставин непереборної сили (форсі-мажорні обставини). У зв`язку з цим повідомляємо працівників, що виплати заробітної плати та усіх інших належних нарахувань при звільненні можуть відбуватися із затримкою. Разом з цим, гарантуємо, що всі належні виплати працівникам будуть обов`язково виплачені. З повагою, Твоє ЕЛЬДОРАДО».
Твердження відповідача про наявність доступу до ресурсу «MyEldoLife» у всіх працівників ТОВ «ДІЄСА», позивачем не спростована, доказів на підтвердження відсутності такого доступу у позивача ОСОБА_1 суду  не надано.
Водночас, щодо необхідності направлення повідомлення відповідачем, колегія судів зазначає, що повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор). Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (постанова Верховного Суду від 23 серпня 2023 року в справі № 910/6234/22).
Ураховуючи, що між сторонами такої погодженої письмової умови не існує, доводи апеляційної скарги про неповідомлення про форс-мажорні обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими, водночас вважає, що розмістивши повідомлення на загальнодоступному ресурсі для працівників, відповідач за існуючих обставин, вжив швидко доступних заходів,  спрямованих на захист прав та інтересів працівників, поінформувавши  про затримку виплати заробітної плати.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність підприємства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань та обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 КЗпП України.
Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12 березня 2022 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини ТОВ «ДІЄСА». 
Відсутність вини, як обов`язкової складової правопорушення як підстави для стягнення шкоди, також виключає можливість покладення на ТОВ «ДІЄСА» відповідальності за спричинено затримкою виплати заробітної плати моральної шкоди. 
Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених обставин, якими підтверджується, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДІЄСА» та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості своєчасно виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та спричиненої несвоєчасним розрахунком моральної шкоди задоволенню не підлягають.
З огляду на наведене, зважаючи на те, що неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, рішення суду першої інстанції  у відповідній частині вимог підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 376 ЦПК України з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди залишені без задоволення, й судовий збір не відшкодовується та покладається на особу, яка подала позов до суду, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат з оплати судового збору у розмірі 1574 грн. 56 коп. підлягає скасуванню.
З урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що з огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ураховуючи, що судове рішення у частині стягнення не виплаченої заробітної плати, а також невиплаченої компенсації за невикористані дні відпустки в розмірі 53 354, 42 грн не оскаржується, розмір визначених судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню з 10 000 грн до 5 000 грн. При цьому колегія суддів ураховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такі висновки сформульовані у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи обсяг та зміст позовних вимог та результати апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІЄСА» судовий збір в сумі 2668 грн 05 коп. за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» задовольнити.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення за період затримки розрахунку з 06 вересня 2023 року по 18 липня 2024 року у розмірі 219 337 грн 44 коп. та моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволені позову.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року в частині вирішення судових витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши розмір витрат з 10 000 грн до 5 000 грн. 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь  ОСОБА_1 судового збору  в розмірі 1 574 грн  56 коп. скасувати.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» судовий збір в сумі 2668 грн 05 коп. за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений  20 грудня 2024 року. 
 
Судді:                                                                                                                    Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                               Т. О. Писана
 
                                                                                                                                Д. Р. Гаращенко