ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                      
 
26 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 356/91/20
провадження № 61-17806св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового  провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Семенюк Тетяна Миколаївна, на рішення Березанського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року в складі судді                         Лялик Р. М. та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада                   2023 року в складі колегії суддів Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О.,                Шебуєвої В. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. 
 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що з 14 серпня 1999 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Березанського міського суду Київської області від 18 вересня 2018 року. 
 
За час перебування у шлюбі сторони на підставі договору купівлі-продажу                   від 17 жовтня 2003 року набули у власність житловий будинок із господарськими будівлями,  загальною площею 96,40 кв. м, житловою -                     42,90 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок), який розташований на земельній ділянці площею 0,10 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
 
Позивач зазначала, що згідно з пунктом 4 договору купівлі-продажу спірного будинку від 17 жовтня 2003 року продаж вчинено за 25 258,00 грн. Оскільки на час укладення договору у сторін не було достатньо коштів на купівлю будинку  її мати ОСОБА_3 надала їй суму коштів у розмірі 3 000,00 дол. США. 
 
У 2016-2018 роках сторони за спільні кошти провели капітальний ремонт та реконструкцію спірного житлового будинку, в результаті чого був розбудований та добудований у будинку другий поверх, внаслідок чого загальна площа жилого будинку збільшилася до 193,90 кв. м, а житлова - до 47,3 кв. м. Згідно з висновком про вартість майна від 04 липня 2019 року ринкова вартість житлового будинку з господарським будівлями та спорудами складає 880 930,00 грн. Оскільки спірний будинок набутий під час перебування сторін у шлюбі, позивач вважала, що він підлягає поділу, і вона має право на  1/2 його частку.
 
Також ОСОБА_1 зазначала, що під час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2003 року на ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,10 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій був розташований придбаний ними житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 021066, виданий 26 травня 2004 року Березанською міською радою Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3210400000:08:010:0004. 
 
У грудні 2019 року позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 зазначену земельну ділянку поділив на дві земельні ділянки, а саме: на земельну ділянку площею 0,0548 га з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055 та на земельну ділянку площею 0,0452 га з кадастровим номером 3210400000:08:010:0056, цільове призначення земельних ділянок - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), та зареєстрував за собою право власності на ці ділянки. 
 
Крім того, за час шлюбу сторони за спільні кошти придбали транспортні засоби, а саме: 
- автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску; 
- автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,                  2009 року випуску; 
- автомобіль «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2004 року випуску, які були самоправно, без відома та згоди позивача відчужені відповідачем ОСОБА_2 на користь третіх осіб.
 
З урахуванням викладеного, а також заяви про зміну предмета позову, ОСОБА_1 просила суд:
1) поділити у натурі спірний житловий будинок, розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055, який є спільною сумісною власністю її та відповідача ОСОБА_2 , а саме:
- виділити у її власність частину будинку, яка складається з приміщень на першому поверсі, а саме: передпокою № 1-10, площею 15,10 кв. м, вартістю                   115 163,00 грн; кухні № 1-11, площею 10,20 кв. м, вартістю 77 792,00 грн; вітальні № 1-12 , площею 38,90 кв. м, вартістю 296 679,00 грн; приміщень на другому поверсі, а саме: передпокою № 2-13, площею 15,20 кв. м, вартістю                                    115 926,00 грн; санвузла № 2-14 , площею 2,40 кв. м, вартістю 18 304,00 грн; вбиральні № 2-15, площею 1,50 кв. м, вартістю 11 440,00 грн; житлової № 2-16, площею 11,30 кв. м, вартістю 86 181,00 грн; кладової № 2-20, площею                              1,70 кв. м, вартістю 12 965,00 грн; санвузла № 2-21 , площею 4,80 кв. м, вартістю                             36 608,00 грн; передпокою № 2-22, площею 11,90 кв. м, вартістю 90 758,00 грн; житлової № 2-23, площею 11,10 кв. м, вартістю 84 656,00 грн; кладової № 2-24, площею 1,30 кв. м, вартістю 9 915,00 грн, загальною площею всіх приміщень 125,4 кв. м; господарських будівель і споруд, а саме: ганок з навісом літера а1, вартістю 3 856,00 грн; балкон літера а2, вартістю 12 464,00 грн; ворота з хвірткою № 1 вартістю 12 626,00 грн; 3/4 огорожі № 4, вартістю 64 831,50 грн, які разом відповідають 65/100 частки будинку згідно з варіантом поділу № 1 висновку судової експертизи від 13 грудня 2021 року № 2-21, загальною вартістю 1 051 164,50 грн, що більше ніж її ідеальна частка на 241 793,50 грн;
- виділити у власність ОСОБА_2 частину будинку, яка складається із приміщень на першому поверсі: веранди № 1-1, вартістю 26 062,00 грн, площею 5,00 кв. м; коридору № 1-2, вартістю 61 013,00 грн, площею 8,00 кв. м; житлової № 1-3, вартістю 77 792,00 грн, площею 10,20 кв. м; вітальні № 1-4, вартістю                       138 806,00 грн, площею 18,20 кв. м; житлової № 1-5, вартістю 112 112,00 грн, площею 14,70 кв. м; кухні № 1-6, вартістю 64 064,00 грн, площею 8,40 кв. м; коридору № 1-7, вартістю 8 389,00 грн, площею 1,10 кв. м; санвузла № 1-8, вартістю 17 541,00 грн, площею 2,30 кв. м; кладової № 1-9, вартістю                                              4 576,00 грн, площею 0,60 кв. м, загальною площею всіх приміщень 68,5 кв. м; господарських будівель і споруд, а саме: ганок а3, вартістю 1 781,00 грн, погрібу з погрібником, вартістю 27 842,00 грн; хвіртки № 3, вартістю 5 989,00 грн;                     1/4 огорожі № 4, вартістю 21 610,50 грн, які разом відповідають 35/100 частки будинку згідно з варіантом поділу № 1 висновку судової експертизи                                 від 13 грудня 2021 року № 2-21, загальною вартістю 567 577,50 грн, що менше ніж його ідеальна частка на 241 793,50 грн;
 
2) припинити право спільної сумісної власності її та відповідача                      ОСОБА_2 на спірний будинок, розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055, зареєстровану 14 лютого              2018 року, номер запису 24865109;
 
3) стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію у розмірі                                269 125,00 грн, у зв`язку з припиненням її права власності на автомобілі «Chevrolet Lacetti» та «Toyota Land Cruiser», які були спільною сумісною власністю подружжя, внаслідок їх продажу відповідачем, шляхом зарахування частини компенсації у сумі 241 793,50 грн на користь ОСОБА_2 на погашення різниці вартості присудженого йому нерухомого майна в порівнянні з вартістю присудженої їй нерухомого майна та стягнення з                       ОСОБА_2 на її користь решти компенсації у сумі 27 331,50 грн;
 
4) встановити позивачу сервітут для земельної ділянки з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055, площею 0,0548 га, на якій розміщений спірний будинок з правом користування цією ділянкою для проходу, проїзду та обслуговування присудженої їй частини будинку та господарських будівель і споруд, з правом замовлення позивачем розробки відповідної документації для державної реєстрації сервітуту.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Березанський міський суд Київської області рішенням від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задовольнив.
 
Поділив у натурі спірний житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055, який є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:
- виділив у власність ОСОБА_1 частину цього будинку, яка складається з приміщень на першому поверсі, а саме: передпокою № 1-10, площею                      15,10 кв. м, вартістю 115 163,00 грн; кухні № 1-11, площею 10,20 кв. м, вартістю 77 792,00 грн; вітальні № 1-12 , площею 38,90 кв. м, вартістю 296 679,00 грн; приміщень на другому поверсі, а саме: передпокою № 2-13, площею 15,20 кв. м, вартістю 115 926,00 грн; санвузла № 2-14 , площею 2,40 кв. м, вартістю                             18 304,00 грн; вбиральні № 2-15, площею 1,50 кв. м, вартістю 11 440,00 грн; житлової № 2-16, площею 11,30 кв. м, вартістю 86 181,00 грн; кладової № 2-20, площею 1,70 кв. м, вартістю 12 965,00 грн; санвузла № 2-21 , площею 4,80 кв. м, вартістю 36 608,00 грн; передпокою № 2-22, площею 11,90 кв. м,                             вартістю 90 758,00 грн; житлової № 2-23, площею 11,10 кв. м, вартістю                            84 656,00 грн; кладової № 2-24, площею 1,30 кв. м, вартістю 9 915,00 грн, загальною площею всіх приміщень 125,4 кв. м; господарських будівель і споруд, а саме: ганок з навісом літера а1, вартістю 3 856,00 грн; балкон літера а2, вартістю 12 464,00 грн; ворота з хвірткою № 1 вартістю 12 626,00 грн;                   3/4 огорожі № 4, вартістю 64 831,50 грн, які разом відповідають 65/100 частки будинку згідно з варіантом поділу № 1 висновку судової експертизи                                від 13 грудня 2021 року № 2-21, загальною вартістю 1 051 164,50 грн, що більше ніж її ідеальна частка на 241 793,50 грн;
- виділив у власність ОСОБА_2 частину будинку, яка складається із приміщень на першому поверсі: веранди № 1-1, вартістю 26 062,00 грн, площею 5,00 кв. м; коридору № 1-2, вартістю 61 013,00 грн, площею 8,00 кв. м; житлової № 1-3, вартістю 77 792,00 грн, площею 10,20 кв. м; вітальні № 1-4, вартістю                       138 806,00 грн, площею 18,20 кв. м; житлової № 1-5, вартістю 112 112,00 грн, площею 14,70 кв. м; кухні № 1-6, вартістю 64 064,00 грн, площею 8,40 кв. м; коридору № 1-7, вартістю 8 389,00 грн, площею 1,10 кв. м; санвузла № 1-8, вартістю 17 541,00 грн, площею 2,30 кв. м; кладової № 1-9, вартістю                                              4 576,00 грн, площею 0,60 кв. м, загальною площею всіх приміщень 68,5 кв. м; господарських будівель і споруд, а саме: ганок а3, вартістю 1 781,00 грн, погрібу з погрібником, вартістю 27 842,00 грн; хвіртки № 3, вартістю 5 989,00 грн;                     1/4 огорожі № 4, вартістю 21 610,50 грн, які разом відповідають 35/100 частки будинку згідно з варіантом поділу № 1 висновку судової експертизи                                 від 13 грудня 2021 року № 2-21, загальною вартістю 567 577,50 грн, що менше ніж його ідеальна частка на 241 793,50 грн.
 
Припинив право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та                     ОСОБА_2 на спірний будинок, розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055, зареєстровану 14 лютого              2018 року, номер запису 24865109.
 
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 269 125,00 грн, у зв`язку з припиненням її права власності на автомобілі «Chevrolet Lacetti» та «Toyota Land Cruiser», які були спільною сумісною власністю подружжя, внаслідок їх продажу ОСОБА_2 , шляхом зарахування частини компенсації у сумі 241 793,50 грн на користь                     ОСОБА_2 на погашення різниці вартості присудженого йому нерухомого майна в порівнянні з вартістю присудженої їй нерухомого майна та стягнення з ОСОБА_2 на її користь решти компенсації у сумі                                  27 331,50 грн.
 
Встановив для ОСОБА_1 сервітут для земельної ділянки з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055, площею 0,0548 га, на якій розміщений спірний будинок з правом користування цією ділянкою для проходу, проїзду та обслуговування присудженої їй частини будинку та господарських будівель і споруд, з правом замовлення позивачем розробки відповідної документації для державної реєстрації сервітуту.
 
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 039,52 грн, що складаються з 7 148,80 грн судового збору, 1 200,00 грн -  за експертну оцінку житлового будинку; 6 210,72 грн за судову експертизу за висновком                                  від 13 грудня 2021 року № 2-21; 480,00 грн за ксерокопіювання копій доказів.
 
Додатковим рішенням Березанський міський суд Київської області                              від 15 вересня 2023 року стягнув з ОСОБА_2 на користь                     ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі                         71 000,00 грн.
 
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що спірний будинок та автомобілі «Chevrolet Lacetti» і «Toyota Land Cruiser» є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані за час шлюбу, що не спростовано відповідачем.
 
При поділі спірного житлового будинку суд врахував те, що будинок площею 193,9 кв. м введений в експлуатацію у 2018 році, не є самочинним будівництвом, а тому підлягає поділу згідно з варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 грудня 2021 року. При цьому суд не вбачав підстав для включення до поділу будинку мансарди А-1, оскільки вона є самочинно збудованою, а тому не підлягає поділу. Також суд зазначав, що те, що позивач не брала участі у добудові мансарди не може бути перепоною для виділення їй частини будинку, введеного в експлуатацію у 2018 році.
 
Крім того, у зв`язку з поділом спірного будинку, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для встановлення позивачу сервітуту з правом користуватись земельною ділянкою для проходу, проїзду та обслуговування належної їй частини будинку та господарських споруд. Також суд вважав за необхідне при поділі майна здійснити взаємне зарахування компенсації, які сторони мають сплатити одна одній.
 
Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 71 000,00 грн, суд першої інстанції керувався тим, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є доведеним належними доказами у справі, є обґрунтованим, дійсним та співмірним, а також необхідним та розумним.
 
Київський апеляційний суд постановою від 21 листопада 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнив частково.
 
Рішення Березанського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасував та ухвалив у цій частині нове рішення.
 
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту відмовив.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 6 308,00 грн та витрати за судову експертизу за висновком від 13 грудня 2021 року № 2-21 у розмірі 6 210,72 грн.
 
В іншій частині рішення Березанського міського суду Київської області                             від 15 червня 2023 року залишив без змін.
 
Додаткове рішення Березанського міського суду Київської області                                           від 15 вересня 2023 року про відшкодування витрат на правничу допомогу скасував та ухвалити нове судове рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі                                        25 000,00 грн.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції в частині поділу спірного житлового будинку та автомобілів «Chevrolet Lacetti» та «Toyota Land Cruiser» зі здійсненням взаємного зарахування компенсації, які сторони мають сплатити одна одній.
 
Однак, апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції в частині встановлення сервітуту, вказавши про те, що підстави для встановлення сервітуту щодо належної відповідачу на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055 відсутні, оскільки ОСОБА_1 не обґрунтувала необхідність встановлення сервітуту, не надала суду належних та достатніх доказів того, що використання своєї власності, у визначений спосіб, є неможливим без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача та не довела того, що задоволення її потреб неможливо здійснити будь-яким іншим способом. Також, ОСОБА_1 не забезпечила надання суду висновку експерта або спеціаліста у відповідній галузі, який би підтверджував, що в даному випадку задоволення потреб ОСОБА_1 неможливо здійснити іншим способом, ніж встановлення земельного сервітуту відносно земельної ділянки відповідача, а також який би визначав необхідний обсяг такого сервітуту та частину земельної ділянки щодо якої встановлення земельного сервітуту є необхідним. Враховуючи зазначене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для встановлення сервітуту щодо належної відповідачу на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055.
 
Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі
 
14 грудня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат                      Семенюк Т. М., через систему «Електронний Суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Березанського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року в частині задоволення позовних вимог про поділ у натурі спірного житлового будинку, припинення права спільної сумісної власності сторін на спірний будинок, стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості спірних автомобілів шляхом взаємозаліку грошових компенсацій, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає: 
- неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для справи; 
- неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права; 
- суди застосували норму права (статтю 376 ЦК України) без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2021 року в справі № 279/790/18, від 17 листопада 2021 року в справі № 182/4522/19,                                       від 16 лютого 2022 року в справі № 495/6053/19,  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року в справі № 511/2303/19;
- суди не застосували до спірних правовідносин статті 183, 358, 364 ЦК України, статтю 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (суди прийняли рішення, якими позбавили відповідача права на фактичне і реальне отримання від позивача грошової компенсації за відступ від його ідеальної частки у сумі 241 793,50 грн, оскільки суди розпорядилися належною відповідачу грошовою компенсацією у сумі 241 793,50 грн шляхом застосування до спірних правовідносин взаємозаліку грошових компенсацій (грошових зобов`язань);
- суди не застосували до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15 та не врахували, що вартість спірних автомобілів, які підлягають поділу, визначаються виходячи з їх дійсної вартості, визначеною саме на час розгляду справи. Позивач не надала суду доказів ринкової вартості спірних автомобілів на час розгляду справи. Звіти про ринкову вартість спірних автомобілів виготовленні до відкриття провадження у цій справі та втратили чинність у 2020 році (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що спірний житловий будинок було придбано за особисті кошти відповідача, а автомобіль «Toyota Land Cruiser», був оформлений на відповідача як службовий автомобіль, тому він фактично не належав відповідачу, а належав компанії, в якій відповідач працював. Звертає увагу на те, що площа спірного будинку була збільшена за рахунок добудови другого поверху, документи на який відповідачем не оформлено, та не введено його в експлуатацію. Відтак, спірний житловий будинок не може бути поділений між сторонами, оскільки до його складу входить об`єкт самочинного будівництва. 

Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою від 08 січня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Березанського міського суду Київської області.
 
Ухвалою від 17 січня 2024 року Верховний Суд зупинив виконання рішення Березанського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у цій справі.
 
Справу передано до Верховного Суду у січні 2024 року.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У січні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Писаренка О. О. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення в оскаржуваній частині - без змін.
 
Фактичні обставини, з`ясовані судами
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14 серпня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1, а. с. 14).
 
Рішенням Березанського міського суду Київської області від 18 вересня                    2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т. 1,                   а. с. 16, 17).
 
17 жовтня 2003 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , за згодою співвласника ОСОБА_1 , укладено кредитний договір                                                       № К3Р0G015002686, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі                            3 612,00 дол. США, терміном до 17 жовтня 2010 року включно. Кредит надавався на  придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 151, 152).
 
17 жовтня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, згідно з умовами якого ОСОБА_2 купив жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений 17 жовтня 2003 року державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В. та зареєстрований в реєстрі за № 3611 (т. 1, а. с. 19).
 
Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації за № 2767160, власником спірного домоволодіння є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2003 року (т. 1, а. с. 20).
 
17 жовтня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки. Згідно з вказаним договором ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар земельну ділянку площею                0,1112 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений 17 жовтня 2003 року державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В. та зареєстрований у реєстрі за № 3613 (т. 1, а. с. 132).
 
23 січня 2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника                      ОСОБА_2 за кредитним договором від 17 жовтня 2003 року                                       № К3Р0G015002686 (т. 1, а. с. 153-155).
 
Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 від 06 березня 2019 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 021066, виданого 26 травня 2004 року Березанською міською радою Київської області, йому належить земельна ділянка площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3210400000:058:010:0004. 
 
У зв`язку з прийняттям рішення щодо поділу зазначеної земельної ділянки на дві частини ОСОБА_2 просив провести реєстрацію права власності, відповідно до поділу кожної новоствореної земельної ділянки, розмірами 0,0548 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3210400000:08:010:0055, та 0,0452 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3210400000:08:010:0056 (т. 1, а. с. 22).
 
Право власності на вказані земельні ділянки з кадастровими номерами 3210400000:08:010:0055 і 3210400000:08:010:0056 та на спірний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 23-25).
 
Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 548 кв. м з кадастровим номером 3210400000:08:010:0055, експертна грошова оцінка земельної ділянки становить 44 500,00 грн, що в розрахунку на 1 кв. м становить 81,20 грн (т. 1, а. с. 27).
 
Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 452 кв. м з кадастровим номером 3210400000:08:010:0056, експертна грошова оцінка земельної ділянки становить 33 400,00 грн, що в розрахунку на 1 кв. м становить 73,89 грн (т. 1, а. с. 29).
 
Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна - спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами ринкова вартість будинку на дату оцінки становить 880 930,00 грн (т. 1, а. с. 30-39).
 
Згідно з висновком про вартість колісного транспортного засобу ринкова вартість КТЗ, яким є автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер                               НОМЕР_1 , 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 800 куб. см., VIN-код: НОМЕР_7 , станом на 19 листопада 2019 року склала 128 290,00 грн (т. 1, а. с. 41).
 
Згідно з висновком про вартість колісного транспортного засобу ринкова вартість КТЗ, яким є автомобіль «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер                          НОМЕР_3 , 2004 року випуску, об`єм двигуна 4 700 куб. см., VIN-код: НОМЕР_8 , станом на 19 листопада 2019 року, склала 409 960,00 грн (т. 1, а. с. 43).
 
Відповідно до довідки про показники об`єкта нерухомого майна згідно  проведеної технічної інвентаризації на підставі договору від 28 квітня               2020 року, спірне домоволодіння має такі показники: житловий будинок - А, загальною площею 226,50 кв. м (збільшилася на 32,60 кв. м), житловою площею - 75, 60 кв. м (збільшилася на 28,30 кв. м). Площа житлового будинку збільшилася у зв`язку з реконструкцією житлового будинку, а саме: будівництвом житлової мансарди А1, яка є самочинним будівництвом. Загальна площа самочинного будівництва - 32,60 кв. м, період побудови самочинного будівництва - 2019 рік, матеріали - цегла, дерево. Самочинне будівництво здійснене власником - ОСОБА_2 без будівельного паспорту, дозволу на право виконання будівельних робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею              0,0548 га, кадастровий номер 3210400000:08:010:0055. Господарські будівлі та споруди: сарай Б, навіс б, вбиральня Г, ворота № 2, свердловина к, знесені (т. 1, а. с. 131).
 
Відповідно до повідомлення територіального сервісного центру від 23 серпня 2019 року № 3241 за ОСОБА_2 згідно з обліковою базою «НАІС» станом на 23 серпня 2019 року були зареєстровані транспортні засоби, а саме:
 
- 07 лютого 2012 року автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер                      НОМЕР_1 , 2008 року випуску. 12 грудня 2018 року в ТСЦ 8045 було здійснено перереєстрацію даного ТЗ на іншого власника, згідно з укладеним договором № 8045/2018/1227609. Сума, вказана в договорі, складала 30 000,00 грн;
 
- 19 січня 2014 року автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску. 15 грудня 2015 року в ТСЦ 8046 було здійснено перереєстрацію даного ТЗ на іншого власника, згідно з укладеним договором № 370/8046. Сума не вказана;
 
- 15 квітня 2015 року автомобіль «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2004 року випуску. 13 грудня 2018 року в ТСЦ 8046 було здійснено перереєстрацію даного ТЗ на іншого власника, згідно з укладеним договором № 6200/18/007097. Сума не вказана.
 
Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_17 від 13 грудня 2021 року № 2-21 за результатами проведення оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, ринкова вартість спірного житлового будинку з господарським будівлями та спорудами на час проведення експертизи, без врахування вартості земельної компоненти, площею                     226,54 кв. м становить 1 890 897,00 грн. Враховуючи об`ємно-планувальні рішення, поділити у натурі приміщення житлового будинку із господарським будівлями і спорудами на дві ідеальні частини 1/2 та 1/2 технічно неможливо. На розгляд суду запропоновано два технічно можливі варіанти поділу в натурі приміщень спірного житлового будинку та господарських будівель і споруд з відхиленням від розміру ідеальних часток та площ приміщень окремих квартир будинку, а саме:
- варіант 1, за яким одному з співвласників наділяється приміщення в житловому будинку та господарські будівлі та споруди, які разом складають 35/100 частки нерухомості, загальною вартістю домоволодіння 567 577,50 грн, а другому співвласнику наділяється приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди, які разом складають 65/100 частки нерухомості, загальною вартістю домоволодіння 1 051 164,50 грн (без втручання в капітальні конструкції і виконання будівельних робіт з перепланування приміщень;
 
- варіант 2, за яким одному з співвласників наділяються приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди, які разом складають 40/100 частки нерухомості, загальною вартістю домоволодіння 682 740,50 грн, а другому співвласнику наділяються приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди, які разом складають 60/100 частки нерухомості, загальною вартістю домоволодіння 973 372,50 грн (з необхідністю втручання в капітальні конструкції та проведення будівельних робіт з перепланування спеціальними будівельними організаціями) (т. 2, а. с. 93-118).
 
За клопотанням ОСОБА_1 в судовому засіданні були допитані свідки.
 
Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її донькою. Спірний житловий будинок був придбаний у 2003 році за спільні кошти позивача та відповідача, а також частину коштів на придбання вказаного будинку вони взяли у кредит. Знає, що ОСОБА_2 неодноразово йшов з дому на місяць і навіть більше, забираючи всі документи, так як будинок оформлений на нього. Зазначала, що ОСОБА_1 постійно працювала. Відповідач погрожував позивачу та ображав її. Потім   ОСОБА_2 подав на розлучення. Щодо реконструкції будинку зазначала, що реконструкція проводилась, коли ще сторони перебували у шлюбі, за їхні спільні кошти.                         З 2003 року до 2018 року в будинку проживала вся їхня сім`я, яка складалась з чотирьох осіб. Також під час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти вони придбали автомобілі «Chevrolet Lacetti» та «Toyota Land Cruiser».                         ОСОБА_1 вимушено покинула спірний будинок з 2018 року після розлучення. З приводу того, чи здає вказаний будинок ОСОБА_2 під готель зазначала, що неодноразово бачила в будинку чужих людей та бачила відповідне оголошення у соціальних мережах.
 
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що сторін у справі знає давно. Була ситуація, коли вона приїхала в гості до ОСОБА_1 за адресою спірного будинку, однак відповідач не впускав їх в будинок, у зв`язку з чим вони  викликали працівників поліції. За які кошти було придбано будинок, їй не відомо. Вказала, що реконструкція будинку проводилась приблизно чотири роки тому за спільні кошти позивача та відповідача. З моменту придбання будинку там проживали ОСОБА_1 , її донька від першого шлюбу, ОСОБА_6 та їхній син. Позивач перестала проживати у спірному будинку з травня 2019 року. Останні два з половиною роки ОСОБА_2 використовує спільний будинок як готель та вона бачила відповідне оголошення в соціальних мережах.
 
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її рідним братом. Після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у                       2003 році придбали спірний будинок за спільні кошти та банківський кредит. Все життя ОСОБА_2 ображав ОСОБА_1 , почав маніпулювати дитиною та зводити на неї наклепи. ОСОБА_1 перестала проживати у спірному будинку після розлучення, бо це стало неможливо. ОСОБА_2 піднімав на неї руку та неодноразово йшов з дому. Щодо реконструкції будинку вказала, що реконструкція проводилась під час перебування сторін у шлюбі, за спільні кошти. Вказала, що у подружжя були автомобілі «Chevrolet Lacetti», який був придбаний давно, точніше сказати не може та автомобіль «Toyota Land Cruiser», який був придбаний в останні роки подружнього життя. Також вказала, що в соціальних мережах бачила оголошення, що здаються кімнати у спірному будинку.
 
Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двадцять років проживали у шлюбі, а на даний час триває поділ їхнього спільного майна. На розлучення подав ОСОБА_2 . Потім позивач переїхала зі спірного будинку, оскільки їй погрожували. Вказав, що реконструкція вказаного будинку проводилась після 2015 року та на час розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була завершена. За чиї кошти проводилась реконструкція, йому достеменно не відомо. Вказав, що доходи в сім`ї ОСОБА_9 були від того, що вони обоє працювали. Також вказав, що був присутній під час огляду будинку, але експерта в будинок не пустили. Вказав, що бачив оголошення щодо здачі кімнат у будинку в оренду.
 
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є донькою позивача ОСОБА_1 . Знає, що відносини у ОСОБА_2 з родиною дуже погані. Мама пропонувала ОСОБА_2 поділити будинок, а він їй відмовив. Вказаний будинок був придбаний у 2003 році, за яку суму їй не відомо, але відомо, що було взято кредит у банку. Реконструкція будинку проводилась, коли сторони перебували в шлюбі. ОСОБА_1 працювала на двох роботах та заробляла більше, ніж ОСОБА_2 . Реконструкція будинку закінчилась у 2017 році. Автомобілі «Chevrolet Lacetti» та «Toyota Land Cruiser» були придбані для їхньої сім`ї, в які роки, вона не пам`ятає. Також вказала, що бачила оголошення про здачу кімнат у спірному будинку. Кімнати здаються в будинку приблизно два роки. Кошти від здачі кімнат ОСОБА_1 не отримує.
 
За клопотанням представника ОСОБА_2 у судовому засіданні були допитані свідки.
 
Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що подружжя ОСОБА_9 розлучилось у 2018 році, проживали разом з 1999 року. ОСОБА_1 працювала медсестрою та отримувала мінімальну заробітну плату. Спірний будинок був придбаний у шлюбі, через чотири роки після того, як вони одружились. ОСОБА_2 він знає з дитинства, а ОСОБА_1 з моменту одруження з відповідачем. ОСОБА_12 їздив за кордон на заробітки та взяв кредит у банку, за ці кошти і купили вказаний будинок. Будинок оформлений на відповідача ОСОБА_2 , тому що він заробляв на нього кошти. Вказав, що раніше бував у будинку. Бачив на власні очі перепланування та будівництво в будинку. Після розірвання шлюбу у 2019 році ОСОБА_2 за свої кошти добудував на другому поверсі дві кімнати. Позивач на той час в будинку не проживала. Після розірвання шлюбу площа будинку збільшилась. Вказану добудову в будинку відповідач не узаконив, так як в нього не вистачало на це коштів. Позивач ОСОБА_1 не проживає в будинку з 2018 року, це було її рішення. ОСОБА_2 не виганяв її з будинку, не забороняв приходити. Також у власності ОСОБА_2 були автомобілі «Chevrolet Lacetti» та «Volkswagen Transporter». Щодо використання ОСОБА_2 спірного будинку як готелю йому нічого не відомо. Також вказав, що під час будівництва бачив в будинку ОСОБА_1 . Якою була її участь у добудові будинку, йому не відомо.
 
Свідок ОСОБА_13 зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 він знає років двадцять. Будинок придбаний у 2003 році за кошти від продажу бабусиного будинку в с. Садове. Відповідач добудовував кімнати в будинку у 2016 році. Вказав, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано в кінці 2018 року. Після розірвання шлюбу в 2019 році взимку почалось будівництво двох кімнат на горищі та ОСОБА_12 брав у нього кошти у борг. Ці кімнати ОСОБА_2 не узаконив, тому що в нього немає на це коштів. У будинку більше ніяких перепланувань не було. Зі слів ОСОБА_2 він не чинить перешкод ОСОБА_1 у користуванні будинком. На даний час у будинку проживають відповідач ОСОБА_2 та його син.
 
Свідок ОСОБА_14 зазначав, що сторін у справі знає з 2006 року. Їхню сім`ю утримував ОСОБА_2 , так як в нього були більші доходи. Коли вони з ОСОБА_12 познайомились, то будинок вже був придбаний. Точної адреси будинку вказати не може, знає, що в м. Березань Київської області. Будинок при купівлі був одноповерховий та придбаний за кошти ОСОБА_2 .                      У 2018 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розлучились. Частково будинок добудовувався після їхнього розлучення, а саме дві кімнати на другому поверсі. Зі слів ОСОБА_2 вказану добудову він не ввів в експлуатацію, оскільки в нього не вистачає на це коштів. Будинок при купівлі було оформлено на відповідача ОСОБА_2 , а земельну ділянку, на якій знаходиться будинок йому подарувала попередня власниця будинку. На даний час у будинку проживає ОСОБА_2 та його син, інших осіб він там не бачив. ОСОБА_1 з 2018 року пішла проживати до свого батька. Зі слів ОСОБА_12 , він не чинив перешкод ОСОБА_15 у користуванні будинком. Вказав, що під час шлюбу подружжя ОСОБА_9 придбало один будинок та автомобілі «Chevrolet Lacetti» та «Volkswagen Transporter». Також у власності ОСОБА_2 , з його слів, був службовий автомобіль «Toyota Land Cruiser». З моменту укладення шлюбу та до його розірвання позивач працювала медичним працівником в санаторії. У 2016 році ОСОБА_2 взяв у нього в борг кошти на реконструкцію будинку, який є у спільній власності.
 
Допитаний в судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з                   1999 року до 2018 рік. Їхня сім`я існувала за рахунок його заробітків, так як він працював на двох роботах, заробітна плата дружини була мінімальна. Він утримував її дитину від першого шлюбу, заробляв гроші на будинок. У 2003 році за свої кошти та за частину коштів, які взяв у кредит, придбав спірний будинок. Земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, оформили на його ім`я на підставі договору дарування. Будинок також оформили на нього, тому що будинок був придбаний за його кошти. При отриманні кредиту в банку ОСОБА_1 була присутня. Позивач не проживає у спірному будинку з листопада 2018 року. Через два місця після розлучення ОСОБА_1 пішла проживати до свого батька. Вказував, що позивача з будинку не виганяв, не перешкоджав її приходу додому. Зазначав, що площа будинку збільшилась на 30-40 кв. м за рахунок добудови двох кімнат та коридору на другому поверсі, що складають мансарду, документи на які він не встиг оформити та вони не введені в експлуатацію. Мансарда знаходиться над тією частиною будинку, що була придбана у 2003 році. З приводу земельного сервітуту за місцем знаходження спірного будинку позивач до нього не зверталася. Щодо автомобілів, що були у його власності, то позивач особисто надавала згоду на їх відчуження. Також вказав, що використовує будинок як готель. Кошти від використання будинку під готель також надавав позивачу. Також пояснив, що при ознайомленні з висновком експерта не впевнений, що в кожен з варіантів поділу можливо підвести комунікації.
 
Крім того, в судовому засіданні з дотриманням вимог, встановлених                    статтею 72 ЦПК України, був допитаний експерт ОСОБА_16 , який пояснив, що ним було проведено оціночно-будівельну, будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, за результатами якої 13 грудня 2021 року видано висновок № 2-21. Згідно з вказаним висновком ринкова вартість житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, на час проведення експертизи, без врахування вартості земельної компоненти, площею                       226,54 кв. м становить 1 890 897,00 грн. Враховуючи об`ємно-планувальні рішення поділити у натурі приміщення житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами на дві ідеальні частини 1/2 та 1/2 технічно неможливо. На розгляд суду запропоновано два технічно можливі варіанти поділу в натурі приміщень житлового будинку та господарських будівель і споруд з відхиленням від розміру ідеальних часток та площ приміщень окремих квартир будинку. Також зазначав, що при проведенні експертизи керувався «Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом від 18 червня 2007 року № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за                              № 774/14041. Згідно з вказаної інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Тому приміщення мансарди, як самочинно збудованої, у жоден з варіантів поділу включено не було.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;            2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судові рішення в оскаржуваній частині відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

 
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції оскаржуються в частині задоволених позовних вимог, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не переглядається в касаційному порядку в іншій частині.
 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). 
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
У справі, яка переглядається Верховним Судом, спір стосується поділу спільного майна подружжя, а саме житлового будинку та автомобілів.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України зазначений Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.
 
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.
 
До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
 
Отже, враховуючи те, що спірний будинок сторони набули на підставі договору купівлі-продажу у жовтні 2003 року, то у спірних правовідносинах, ураховуючи зазначені правові норми, порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися за нормами КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна. Однак поділ спірних автомобілів повинен визначатися за нормами СК України, чинного на час набуття спірного нерухомого майна.
 
Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
 
Подібним чином питання спільної власності подружжя регулює і чинний СК України.
 
Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
 
Аналогічна норма закріплена у статті 57 СК України.
 
Відповідно до вимог статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
 
Вказані норми, що діяли на час придбання спірного житлового будинку, узгоджуються з нормами чинного сімейного законодавства України. Зокрема, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
 
Відповідно до частини першої статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
 
У частині першій статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
 
Згідно зі частинами першою та другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
 
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
 
Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
 
Системний аналіз змісту наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження                         № 14-325цс18).
 
Установивши, що спірний житловий будинок та спірні автомобілі «Chevrolet Lacetti» і «Toyota Land Cruiser» набуті подружжям ОСОБА_9 за час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі, а також врахувавши відсутність доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що спірні житловий будинок та автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя.
 
Щодо поділу спірного житлового будинку
 
Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (стаття 370 ЦК України). 
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
 
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
 
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
 
Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
 
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
 
У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, частки сторін є рівними.
 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої судовим експертом було складено висновок від 13 грудня 2021 року № 2-21, в якому зазначено, що враховуючи об`ємно-планувальні рішення, поділити у натурі приміщення житлового будинку із господарським будівлями і спорудами на дві ідеальні частини технічно неможливо. На розгляд суду запропоновано два технічно можливі варіанти поділу в натурі приміщень спірного житлового будинку та господарських будівель і споруд з відхиленням від розміру ідеальних часток, а саме:
- варіант 1, за яким одному з співвласників наділяється приміщення в житловому будинку та господарські будівлі та споруди, які разом складають 35/100 частки нерухомості, загальною вартістю домоволодіння 567 577,50 грн, а другому співвласнику наділяється приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди, які разом складають 65/100 частки нерухомості, загальною вартістю домоволодіння 1 051 164,50 грн (без втручання в капітальні конструкції і виконання будівельних робіт з перепланування приміщень);
 
- варіант 2, за яким одному з співвласників наділяються приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди, які разом складають 40/100 частки нерухомості, загальною вартістю домоволодіння 682 740,50 грн, а другому співвласнику наділяються приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди, які разом складають 60/100 частки нерухомості, загальною вартістю домоволодіння 973 372,50 грн (з необхідністю втручання в капітальні конструкції та проведення будівельних робіт з перепланування спеціальними будівельними організаціями) (т. 2, а. с. 93-118).
 
Вивчивши, наведені у висновку експерта варіанти поділу житлового будинку, врахувавши позицію щодо розподілу спільної сумісної власності обох сторін, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, взяв до уваги вказаний висновок експерта та вважав, що запропонований експертом варіант № 1 розподілу відповідає найкращим інтересам сторін, є наближеним до ідеальних часток кожного із співвласників, забезпечує можливість експлуатації будинку і господарських будівель як окремих об`єктів нерухомості, не потребує втручання у капітальні конструкції і виконання будівельних робіт з перепланування приміщень. Тому саме за цим варіантом місцевий суд вважав доцільним поділити житловий будинок з надвірними спорудами.
 
Верховний Суд погоджується із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що спірний житловий будинок не може бути поділений між сторонами, оскільки до його складу входить об`єкт самочинного будівництва (мансарда А-1), з огляду на таке.
 
Як встановили суди та відомо з матеріалів справи, згідно з довідкою про показники об`єкта від 12 травня 2020 року в спірному будинку є самочинно збудована у 2019 році мансарда А-1, площею 32,6 кв. м, якою збільшено загальну площу будинку (193,9 кв. м) на ці 32,6 кв. м (т. 1, а. с. 131).
 
Суд першої інстанції встановив, що і не заперечував відповідач                   ОСОБА_2 , що останній самовільно збудував цю мансарду у 2019 році після розірвання шлюбу із позивачем.
Відповідно до висновку експерта від 13 грудня 2021 року № 2-21 площа мансарди А-1 та її вартість до розрахунків не включалася, а ринкова вартість спірного будинку без врахування вартості землі та самочинної мансарди складає 1 618 742,00 грн, у якій вартість ідеальної частки кожного співвласника складає 809 371,00 грн (т. 2, а. с. 25).
 
Згідно з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, та інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, спірний будинок було реконструйовано і 14 лютого 2018 року зареєстровано у власність               ОСОБА_2 , загальна площа якого становила 193,9 кв. м, житлова -               47,3 кв. м (т. 1, а. с. 23-25, 33).
 
За приписами частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації.
 
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
 
Враховуючи те, що спірний будинок площею 193,9 кв. м введений в експлуатацію, право власності на нього зареєстровано, то він не є самочинним будівництвом. Однак мансарда А-1 є самочинною.
 
Врахувавши зазначене, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що мансарда А-1 не може бути включена до поділу спірного житлового будинку. 
 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові                    від 22 травня 2019 року у справі № 127/6698/16 та у постанові від 15 лютого 2022 року в справі № 495/8889/13.
 
Установивши, що сторони у справі не досягли згоди щодо поділу спірного житлового будинку, а також врахувавши висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи                                     від 13 грудня 2021 року № 2-21, яким встановлено два варіанти поділу в натурі приміщення житлового будинку із господарським будівлями і спорудами, розглянувши ці два варіанти, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про поділ житлового будинку згідно з варіантом № 1, який не передбачає втручання у капітальні конструкції та інженерні мережі будинку, тоді як варіант № 2 вимагатиме таких втручань і виконання будівельних робіт з перепланування приміщень спеціалізованими будівельними організаціями.
 
Також колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про виділ позивачу приміщень будинку та господарських будівель і споруд згідно з варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи, які разом відповідають 65/100 частки площі будинку, вартістю                   1 051 164, 50 грн, зі стягненням із неї на користь відповідача 241 793, 50 грн, яка складає грошовий еквівалент перевищення цієї частки будинку над 35/100 часткою будинку, які присуджуються відповідачу.
 
Суди правильно врахували, що приміщення мансарди розміщені над частинами будинку, які є меншими за площею за обома варіантами поділу. Оскільки позивач не здійснювала самочинне будівництво мансарди, тому їй не може бути виділена менша частка будинку, бо до неї перейдуть проблеми із знесення мансарди. А тому, оскільки відповідач одноосібно здійснив таке будівництво, то саме йому має бути виділена частка будинку, до якої він зробив надбудову - менша за площею при поділі.
 
Оскільки мансарда А-1 була побудована відповідачем після розірвання шлюбу з позивачем, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що вказана добудова не може бути перепоною для виділення їй частки будинку, введеного в експлуатацію у 2018 році.
 
Також колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги про застосування судами норми права (статті 376 ЦК України) без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 листопада                      2021 року в справі № 279/790/18, від 17 листопада 2021 року в справі                             № 182/4522/19, від 16 лютого 2022 року в справі № 495/6053/19,  Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12 квітня 2023 року в справі № 511/2303/19, оскільки у зазначених справах предметом поділу було самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, тоді як у цій справі, предметом спору є житловий будинок, який введений в експлуатацію, не є самочинним, вимог про визнання мансарди об`єктом спільної сумісної власності та її поділу позивач не заявляла, при поділу будинку самочинна мансарда не враховувалась і не були предметом поділу.
 
Правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи на підставі оцінки кожного здобутого доказу окремо і всіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, взявши до уваги технічну можливість виділу співвласникам їхніх часток у спільній сумісній власності без врахування самочинного будівництва, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та поділу спірного житлового будинку, шляхом виділу позивачу 65/100 частки спірного будинку, а відповідачу - 35/100 частки, зі стягненням з позивача на користь відповідача 241 793,50 грн, яка складає грошовий еквівалент перевищення цієї частки будинку над 35/100 частки будинку, які присуджуються відповідачу.
 
Щодо поділу автомобілів «Chevrolet Lacetti» і «Toyota Land Cruiser»
 
Як встановили суди спірні автомобілі набуті сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, суди встановили, що після розірвання шлюбу спірні автомобілі були відчуженні відповідачем без згоди позивача на користь третіх осіб.
 
Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
 
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
 
Встановивши, що спірні автомобілі, які були спільною сумісною власністю сторін, відчужені відповідачем після розірвання шлюбу без згоди позивача та не в інтересах сім`ї, суд першої інстанцій, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засобів, яка становить 269 125,00 грн.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували те, що вартість спірних автомобілів, які підлягають поділу, визначаються виходячи з їх дійсної вартості, визначеною саме на час розгляду справи, а позивач не надала суду доказів ринкової вартості спірних автомобілів на час розгляду справи, колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15 зроблено висновок, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з позовом, на підтвердження вартості відчужених транспортних засобів надала звіти про їх вартість.
 
Так, згідно з висновком про вартість колісного транспортного засобу ринкова вартість КТЗ, яким є автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер                              НОМЕР_1 , 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 800 куб. см, VIN-код: НОМЕР_7 , станом на 19 листопада 2019 року склала 128 290,00 грн (т. 1, а. с. 41).
 
Згідно з висновком про вартість колісного транспортного засобу ринкова вартість КТЗ, яким є автомобіль «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер                         НОМЕР_3 , 2004 року випуску, об`єм двигуна 4 700 куб. см, VIN-код: НОМЕР_8 , станом на 19 листопада 2019 року, склала 409 960,00 грн (т. 1, а. с. 43).
 
Тобто, позивач надала письмові докази щодо вартості спірних транспортних засобів, які суд відповідно до норм ЦПК України не міг не прийняти, оцінивши їх.
 
При цьому згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України саме відповідач, якщо він не погоджується з оцінкою автомобілів, які оцінила позивач, має доводити протилежне (подати інші докази, просити про проведення відповідної експертизи тощо).
 
За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про встановлення судами обставин справи на підставі недопустимих доказів, оскільки обставини справи встановлені на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону.
 
Посилання заявника на неврахування судами правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15 є безпідставними, оскільки правові висновки судів в оскаржуваній частині не суперечать висновкам Верховного Суду, так як у справах встановлені різні фактичні обставини.
 
Щодо висновків суду про взаємне зарахування компенсації, які сторони мають сплати одна одній
 
Як встановили суди, ОСОБА_1 повинна компенсувати ОСОБА_2 241 793,50 грн за відхилення від рівності часток у житловому будинку при його поділі.
 
ОСОБА_2 повинен компенсувати  ОСОБА_1 вартість транспортних засобів у розмірі 269 125,00 грн у зв`язку з припиненням її права власності на спірні автомобілі, які були спільною сумісною власністю подружжя, внаслідок їх продажу відповідачем третім особам.
 
Так, різниця між сумами компенсацій становить 27 331,50 грн.
 
Відповідно до частини дванадцятої статті 265 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.
 
Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції,  про те, що при визначенні суми грошової компенсації, яку мають сплатити сторони одна одній за результатами розподілу спільного майна між ними, слід врахувати взаємозалік сум, що присуджені кожній зі сторін. Такий спосіб вирішення спору між колишнім подружжям є ефективним та призведе до швидкого виконання рішення, без ускладнень під час стягнення зі сторін одна одній компенсацій у великих розмірах.
 
Отже, правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи на підставі оцінки кожного здобутого доказу окремо і всіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, взявши до уваги технічну можливість виділу співвласникам їхніх часток у спільній частковій власності без врахування самочинного будівництва, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині поділу спірного житлового будинку та спірних автомобілів.
 
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до тлумачення норм матеріального права на свій розсуд.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, її доводи зводяться до переоцінки доказів та встановленню інших обставин ніж ті, що були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України у такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки виконання рішення Березанського міського суду Київської області                             від 15 червня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду                                     від 21 листопада 2023 року було зупинено ухвалою Верховного Суду                                     від 17 січня 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, їх виконання необхідно поновити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Семенюк Тетяна Миколаївна, залишити без задоволення.
 
Рішення Березанського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року у нескасованій частині та постанову Київського апеляційного суду                                              від 21 листопада 2023 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Березанського міського суду Київської області                             від 15 червня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду                                     від 21 листопада 2023 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                      Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
І. В. Литвиненко