справа № 939/1009/23
головуючий у суді І інстанції Герасименко М.М.
провадження № 22-ц/824/1511/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
29 січня 2025 року                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ярош Людмили Володимирівни на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 квітня 2024 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -
в с т а н о в и в :
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22 серпня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 січня 2023 року. 
Сторони не проживають разом з 2021 року.
Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним і знаходиться на його повному утриманні. Сторони домовилися, що син і надалі проживатиме разом з батьком, спір щодо місця проживання дитини між ними відсутній. 
Відповідач проживає з іншим чоловіком, від якого чекає дитину. Позивач теж більше двох років перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 . 
Разом із дитиною вони проживають в орендованій трикімнатній квартирі, де у дитини є своя окрема кімната та створені усі належні умови для проживання. У сина склалися дуже добрі стосунки із ОСОБА_4 , яка замінила йому маму, допомагає позивачу виховувати дитину, вести господарство. 
Свою рідну маму син взагалі не згадує, оскільки протягом останніх років вона з ним не спілкується, а на прохання позивача хоча б інколи спілкуватися із сином категорично заявила, що у неї інша сім`я, де скоро буде дитина від іншого чоловіка. 
Покладених законом батьківських обов`язків відповідач не виконує, про дитину не піклується, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, заінтересованості у його подальшій долі не проявляє, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та духовних цінностей, як це встановлено частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».
Усе це свідчить про те, що відповідач самоусунулася від виховання та утримання дитини. 
Указані факти можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
 
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання її неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покладено на Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно виховання її неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав, тому позбавлення батьківських прав на теперішній час є недоцільним заходом та не відповідає інтересам дитини.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1  - адвокат Ярош Л.В. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 24 лютого 2022 року розпочалася війна з російською федерацією, однак незважаючи на це, відповідачка не робила спроб дізнатися, що з її дитиною, хоча достовірно знала, що її колишній чоловік військовий і може бути мобілізованим.
Через деякий час відповідач дізналася, що позивач добровільно мобілізувався і виконує обов`язки військової служби, однак при цьому не робила спроб дізнатися, хто утримує і доглядає її сина, у той час коли її колишній чоловік перебуває на службі.
Судовий процес про позбавлення відповідача батьківських прав розпочався у травні 2023 року і тривав до квітня 2024 року, однак відповідач протягом цього часу жодного разу особисто не з`явилася у судове засідання, подала лише відзив на позов та заяву про розгляд справи у її відсутність.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, мотивуючи це тим, що хоче зустрічатися з сином, але цьому перешкоджає позивач. 
Суд першої інстанції поклав ці твердження в основу рішення, не взявши до уваги, що відзив на позов був поданий 28 червня 2023 року, а розгляд справи відбувся 23 квітня 2024 року - тобто після того, як відповідач повідомила суду про своє бажання спілкуватися з сином і брати участь у його виховані, вона впродовж 10 місяців не вчиняла ніяких дій, для реалізації цього бажання. 
На думку позивача, така бездіяльність відповідача свідчить про те, що її твердження викладені у відзиві на позов не були щирими і не відображають її дійсних намірів.
Вказує, що судом першої інстанції залишив поза увагою те, що протягом 2022-2024 років між позивачем та відповідачем мали місце три судові спори: про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів та про позбавлення батьківських прав, з яких відповідачка взяла особисту участь лише у спорі про стягнення аліментів. 
Це свідчить, що позиція відповідача відносно свого сина має явно виражену матеріальну зацікавленість. Вона не приймає участь в утриманні та вихованні сина, не з`являться у судові засідання у справі про позбавлення батьківських прав щодо неї, але знаходить можливість взяти участь у справі про стягнення з неї аліментів.
Вказує, що судом першої інстанції не були враховані інтереси малолітнього ОСОБА_3 . Він не пам`ятає свою біологічну матір і вважає, що його мамою є ОСОБА_4 .
Поява у його житті біологічної матері могла б бути виправдана, якби вона дійсно була готова прийняти на себе обов`язки щодо участі у його вихованні. В іншому випадку, разові чи періодичні зустрічі відповідача з сином, який її не пам`ятає, можуть завдати дитині психологічну травму і зашкодити його відносинам з ОСОБА_4 , яку він вважає своєю матір`ю.
 
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач ніколи не відмовлялася від виховання та утримання її дитини, не зловживає алкоголем та не має алкогольної чи наркотичної залежності, не веде аморального способу життя, має бажання, намір та матеріальні можливості для забезпечення на належному рівні виховання, утримання та нормальний розвиток свого сина.
Вказує, що позивач позбавив її можливості брати участь у вихованні дитини, а в матеріалах справи відсутні докази умисного невиконання нею батьківських обов`язків.
 
Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
 
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ярош Л.В. у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 січня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 серпня 2020 року (а.с. 7).
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11).
17 березня 2023 року ОСОБА_1 укладений договір найму об`єкту нерухомості - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Термін дії договору до 17 вересня 2023 року (а.с. 12).
З довідки № 01, виданої 04 січня 2023 року директором дитячого центру по організації денного догляду за дітьми «Sunny Cat», вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з грудня 2020 року відвідує приватний дитячий заклад «Sunny Cat». За час перебування дитини у закладі мати жодного разу не приходила, не цікавилася життям дитини. Оплату за послуги дитячого центру вносив тільки батько (а.с. 13).
 
Відповідно до психолого-педагогічної характеристики від 20 лютого 2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад денного догляду за дітьми «Sunny Cat» з грудня 2020 року. Виховується у неповній сім`ї, має тільки батька, відносини у сім`ї добрі. Дитина проявляє гіперактивність. Піддатливий зовнішнім впливам (сторонній подразник відволікає увагу дитини від діяльності), але докладає багато зусиль до виконання завдання коли робить те, що цікаво, не завжди доводить почату справу до кінця, співзвучний з емоційним станом оточуючих, добрий, лагідний, врівноважений. Не демонструє швидку зміну емоцій, не вередливий. В комунікативній діяльності стабільний, інтерес до співпраці глибокий. ОСОБА_5 завжди звертає увагу на зауваження вихователів, готовий до співпраці. Іноді має труднощі у виконанні завдання, яке потребує тривалого зосередження уваги, але завдання, яке його цікавить виконує охоче. Темп роботи і працездатність знижені, швидко втомлюється. У режимних моментах проявляє зосередженість, завжди виконує інструкції вихователя. Позитивні риси особистості дитини, на основі яких можна будувати корекційну роботу: допитливість, доброта, товариськість (а.с. 14).
З консультативного висновку психолога КНП «Київський міський дитячий діагностичний центр» від 21 лютого 2023 року вбачається, що перед дослідником була поставлена мета зробити заключення щодо загального психічного стану дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та виявити характер його стосунків із біологічною матір`ю. Була проведена діагностична бесіда з дружиною батька дитини (пані ОСОБА_6 ), яка на теперішній час займається вихованням і доглядом за хлопчиком, так як тато військовий, не міг бути присутнім на консультації, у зв`язку з виконанням професійних обов`язків. Зі слів пані ОСОБА_6 , що привела дитину на прийом: батьки дитини розійшлися, дитина залишилася з батьком, який продовжував займатися її вихованням. Біологічна мати не активно цікавилася розвитком і вихованням дитини, тож ОСОБА_5 не згадував і не питав про неї. Під час спостереження та ігрової взаємодії з дитиною: хлопчик іде на контакт, на ім`я відкликається, іграшками грає за призначенням, адаптується поступово, на питання відповідає в більшості випадків короткими фразами, за словами пані ОСОБА_6 хлопчику потрібен деякий час для входження в контакт з незнайомими людьми і відчуття безпеки в новому просторі. В бесіді хлопець може перечислити з ким живе, нікого не пропускає, але від проективного малюнка сім`ї відмовляється, що може свідчити про певне психічне напруження в темі стосунків у сім`ї, або ще недостатньо розвинуті графічні навички. Сам малює, використовуючи різні кольори, переважають яскраві тони, тож можна зробити висновок про гармонійний емоційний стан під час обстеження. У мовленні використовує прості речення, мова незрозуміла, деякі літери не вимовляє, що утруднювало діагностичний процес. Увагу концентрує короткотривало, швидко втрачає інтерес до завдань запропонованих дослідником, але ці результати не виходять за рамки вікових норм. Тест ДАТ було проведено не в повній мірі, інтерпретації були стереотипними, короткими, що може свідчити про недостатню залученість до процесу обстеження. Однак переважав адекватний зображеним ситуаціям опис картинок. Можна говорити, що дитина сприймає оточуюче середовище як підтримуюче, себе сприймає позитивно. За результатами проведеного спостереження і діагностичної бесіди можна зробити висновок про те, що ОСОБА_5 знаходиться в психологічно комфортному середовищі, не проявляє інтересу щодо спілкування з біологічною мамою (а.с. 15).
Відповідно до довідки № 98, виданої 13 березня 2023 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району міста Києва», малолітня дитина ОСОБА_3 обслуговується в КНП ЦПМСД Дарницького району з 22 лютого 2019 року по теперішній час. З 22 лютого 2019 року по січень 2021 року мати та батько з дитиною регулярно звертались до лікаря-педіатра на амбулаторний прийом. З 05 лютого 2021 року по теперішній час, мати з ОСОБА_5 на амбулаторний прийом не з`являлась. Весь цей час (згідно Ф 112/о) хлопчик відвідував лікаря-педіатра у супроводі свого батька ОСОБА_1 . Він бере участь в обстеженні, лікуванні та піклується про стан здоров`я хлопчика. Мати - ОСОБА_2 , за останній час до КНП ЦПМСД Дарницького району стосовно здоров`я її дитини ОСОБА_3 , не зверталась (а.с. 16).
ОСОБА_1 працює на посаді стрільця у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ), загальна сума його доходу за період з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2022 року становить 358 449 грн 39 коп., що підтверджується копією довідки про доходи № 14 від 17 січня 2023 року (а.с. 17).
 
З копії заяви ОСОБА_2 , яка додана позивачем до позову, вбачається, що відповідач просить Бородянський районний суд Київської області розглянути справу про розірвання шлюбу за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує, вказує, що за домовленістю між нею та позивачем їхній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком - ОСОБА_1 та знаходиться на повному його утриманні (а.с. 20).
18 серпня 2023 року Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаному висновку зазначено, що при проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що належні умови для її проживання, відпочинку та розвитку створені. На засіданні комісії були присутні батько дитини ОСОБА_1 , представник батька - адвокат Ярош Л.В., матір дитини ОСОБА_2 . Батько повідомив, що його син не знає матері та вважає своєю матір`ю його співмешканку. В свою чергу матір дитини повідомила, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав і хоче відновити спілкування зі своїм сином. Проте на питання, що їй заважало стільки часу не бачити дитини, чітко відповісти не змогла (а.с. 71-72).
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду пояснили, що знайомі з позивачем та відповідачкою. Сторони мають сина ОСОБА_3 , вихованням якого займається позивач. Відповідачка з 2021 року участі у вихованні сина не приймає, лише один раз передала через кума подарунок сину на день його народження.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що протягом останніх трьох років проживає із позивачем. Малолітній син сторін зовсім не згадує про маму, називає її (свідка) мамою. Відповідачка за весь час спільного проживання її (свідка) з позивачем, лише один раз подарувала сину подарунок на день народження, проте передала його через кума. Відповідачка у переписці по телефону повідомила, що коли син виросте, то може забере його до себе.
 
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з абзацом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
 
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною 1 статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення змісту пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. 
Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.
Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що з                 2021 року сторони у справі, батьки малолітньої дитини ОСОБА_3 , не проживають разом, їх спільна малолітня дитина ОСОБА_3 , залишився проживати з батьком та проживає з ним по теперішній час, знаходиться на його повному утриманні та саме батько ОСОБА_1 самостійно піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечує її харчування, медичний догляд, лікування дитини та інше.
Зі змісту відзивів ОСОБА_2 вбачається, що вона погодилася та не заперечує проти проживання дитини з батьком, бажання забрати дитину до себе не висловлює,  однак заперечує проти позбавлення її батьківських прав.
Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ОСОБА_2 дійсно неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, проте позивачем не доведено, а матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поведінка відповідача відносно малолітнього ОСОБА_3 є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками щодо дитини.
У своєму відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , що, з урахуванням недоведеності її винної поведінки щодо невиконання її батьківських обов`язків, свідчить про те, що відповідач досі не втратила інтересу до дитини та має намір налагодити із нею відносини.
Виходячи з того, що ОСОБА_2 висловлює бажання спілкуватися з дитиною, має намір на відновлення відносин із нею, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість відновлення родинних зв`язків між матір`ю та сином.
Позивачем не доведено наявності підстав для позбавлення батьківських прав, передбачених частиною 1 статті 164 СК України, тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав на теперішній час для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання.
Апеляційний суд враховує, довідки з дошкільного навчального закладу та медичної установи, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідачки у вихованні сина, не розкривають змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, та самі по собі не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав.
У висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 18 серпня 2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 зазначено лише про те, що батько повідомив, що його син не знає матері та вважає своєю матір`ю його співмешканку, матір дитини повідомила, що хоче відновити спілкування зі своїм сином, однак не змогла пояснити причини бездіяльності щодо спілкування з дитиною (а.с. 71-72).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
Суд першої інстанції правильно не погодився з висновком Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 18 серпня 2023 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки такий висновок носить рекомендаційний характер, не містить обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не містить обґрунтованого посилання на те, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.
Також указаний висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини.
З урахуванням наведеного, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав, передбачених частиною 1 статті 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про попередження відповідачки  про необхідність змінити ставлення до виховання її малолітньої дитини та про покладення на службу у справах дітей та сім`ї контролю за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.
Апеляційний суд зауважує, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків у подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 квітня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення, то судовий збір сплачений відповідачем за первісним позовом за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ярош Людмили Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 03 лютого 2025 року.

 
 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська