ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2025 року                                                                        
м. Київ
справа № 727/6974/23
провадження № 61-18576св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2023 року під головуванням судді Танасійчук Н. М. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Одинака О. О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» до ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
В липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» (далі - ТОВ «Гіпербуд») звернулося до суду з позовом, в якому просило: скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт - реконструкція квартири № 77 з розширенням за рахунок приміщень технічного поверху на АДРЕСА_2 , зареєстровану в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва виконавчим комітетом Чернівецької міської ради Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 31 липня 2020 року за № ЧВ101200731534; виселити ОСОБА_1 з нежитлового приміщення № 77-А (VII) на АДРЕСА_3 .
В обґрунтування вимог вказувало, що на підставі договору від 12 січня 2012 року № 4185-кр про спільну діяльність по будівництву дев`ятиповерхового 180 квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів на АДРЕСА_2 товариство є власником нежитлового приміщення № 77-А (VII) за адресою: АДРЕСА_3 .
18 травня 2020 року відповідачем подано до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт - реконструкція квартири № 77 з розширенням за рахунок приміщень технічного поверху (приміщення № VII) за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлення зареєстроване інспекцією за № ЧВ 061201390853.
При цьому, приміщення № VII, за рахунок якого відповідач реконструював із розширенням квартиру № 77 , є належним позивачу нежитловим приміщенням                  № 77-А (VII), що підтверджується номером приміщення, вказаним у технічному паспорті від 21 травня 2020 року, витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та декларації про початок виконання будівельних робіт, планами поверхів із загальнобудинкового технічного паспорту на будинок АДРЕСА_3 .
В подальшому відповідач подав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири № 77 з розширенням за рахунок приміщень технічного поверху (приміщення № VII) на АДРЕСА_2 , і така була зареєстрована виконавчим комітетом Чернівецької міської ради (Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 31 липня 2020 року за № ЧВ101200731534.
Відповідач зареєстрував зміни до права власності на об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчить про здійснення відповідачем реконструкції своєї квартири АДРЕСА_4 , приєднавши до неї нежитлове приміщення, яке на праві власності належить позивачу.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Шевченківський районний суд м. Чернівці рішенням від 30 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовив.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації за умови зареєстрованого права власності на спірний об`єкт є неефективним способом захисту та не відновить прав позивача.
Чернівецький апеляційний суд постановою від 14 листопада 2023 року апеляційну скаргу Стороженка Ю. В., який діяв в інтересах ТОВ «Гіпербуд», задовольнив частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2023 року змінив в частині мотивів відмови в задоволенні вимоги про виселення, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишив без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що після реєстрації про зміни речового права за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості (до права власності на об`єкт нерухомого майна, внаслідок яких загальна площа належної йому квартири АДРЕСА_4 , змінилася з 45 кв. м на 86,1 кв. м) на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, тому скасування реєстрації такої декларації не відновить порушеного права, отже є неефективним способом захисту.
Крім того, титульним володільцем спірного приміщення є ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту (пред`явлення негаторного позову) є неналежним та неефективним, оскільки вказаний спосіб захисту обраний як власника майна, яким позивач на час розгляду справи не визнаний, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2023 року ТОВ «Гіпербуд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 листопада 2023 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 926/1574/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 367/4613/18-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, від 03 червня 2020 у справі № 363/4852/17.
Задоволення позовної вимоги про витребування нежитлового приміщення у відповідача не призведе до жодних правових наслідків та не вичерпує спір між сторонами у справі.
Оскільки спір йде щодо нерухомого майна, то факт володіння ним позивачем підтверджується фактом державної реєстрації права власності позивача на це майно. Володіння юридичної особи не є тотожним володінню фізичної особи. Позивач є володільцем нежитлового приміщення та може звертатись з вимогою про усунення перешкод в користуванні ним.
Судами не враховано, що законодавство України не містить такого поняття як «вичерпання дії правовим актом». Норма частини першої статті 21 ЦК України прямо передбачає скасування правового акта судом, а отже й належність такого способу захисту права.
Оскільки відповідач фізично зайняв належне позивачу нежитлове приміщення, позивач потребує захисту свого права шляхом звільнення цього приміщення від відповідача, членів його сім`ї, майна.
При цьому, вилучення спірного об`єкту нерухомості державним виконавцем у боржника та передача стягувачу є неможливим.
Відзив на касаційну скаргу інший учасник справи не подав
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 06 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Шевченківського районного суду м. Чернівці.
29 лютого 2024 року цивільна справа № 727/6974/23 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
12 січня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькбудінвест» (далі - ТОВ «Хмельницькбудінвест») та Чернівецька міська рада уклали договір від 12 січня 2012 року № 4185-кр про спільну діяльність по будівництву дев`ятиповерхового 180 квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів на АДРЕСА_2 . Додатковим договором № 1 внесено зміни до договору в частині генерального підрядника, а саме: ТОВ «Хмельницькбудінвест» замінено на ТОВ «Гіпербуд».
Площа нежитлового приміщення № 77-А (VII) на АДРЕСА_2 складає 46,3 кв. м, що вбачається з технічного паспорту, виготовленого на замовлення ТОВ «Гіпербуд».
Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ТОВ «Гіпербуд» є власником нежитлового приміщення № 77-А (VII) за адресою: АДРЕСА_3 .
18 травня 2020 року ОСОБА_1 подав до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролюЧернівецької міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зокрема реконструкції квартири № 77 з розширенням за рахунок приміщень технічного поверху (приміщення VII) за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлення зареєстроване інспекцією за № ЧВ 061201390853.
31 липня 2020 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради (Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва зареєстрована декларація за № ЧВ101200731534 про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири № 77 з розширенням за рахунок приміщень технічного поверху (приміщення № VII) на АДРЕСА_2 .
У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01 травня 2023 року № 330737761 за ОСОБА_1 24 грудня 2020 року зареєстровано зміни до права власності на об`єкт нерухомого майна, внаслідок яких загальна площа належної йому квартири АДРЕСА_4 , змінилася з 45 кв. м на 86,1 кв. м.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено порядок прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів.
Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (частина п`ята статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Відповідно до частини дев`ятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, зокрема, для оформлення права власності на нього.
Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Відповідно до частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За правилами статті 26 цього Закону завершальним етапом будівництва об`єкту містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.
Аналіз положень законодавства свідчить про те, що реєстрація декларації про початок будівництва є обов`язковою умовою для початку виконання будівельних робіт. Відповідальність за повноту та достовірність інформації, наведеної в декларації, несе замовник будівництва (особа, яка подає декларацію), орган державного архітектурно-будівельного контролю здійснює перевірку повноти інформації та вносить її до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.
З моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт вважається такою, що вичерпала свою дію. При цьому реєстрація права власності є підставою вважати, що декларація про введення до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта також вичерпала свою дію.
Отже, скасування реєстрації декларації про введення до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта не буде нести будь-яких правових наслідків.
Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, від 22 січня 2021 року у справі № 640/11869/20, від 23 лютого 2022 року у справі № 712/12338/18, від 11 липня 2024 року у справі № 686/5988/21.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, дійшов правильного висновку, що після реєстрації зміни до права власності на об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання.
Оскільки після реєстрації зміни до права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, тому скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Скасування реєстрації такої декларації не відновить порушеного права, отже є неефективним способом захисту.
Аргументи касаційної скарги про те, що судами не враховано, що законодавство України не містить такого поняття як «вичерпання дії правовим актом» та норма частини першої статті 21 ЦК України прямо передбачає скасування правового акта судом, а отже й належність такого способу захисту права, спростовуються зазначеними вище висновками суду.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження                         № 14-212цс21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Судами встановлено, що титульним володільцем спірного приміщення є ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту (звернення з вимогою про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення) є неналежним та неефективним, оскільки вказаний спосіб захисту обраний як власника майна, яким позивач на час розгляду справи не визнаний.
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 926/1574/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 367/4613/18-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, від 03 червня 2020 у справі № 363/4852/17 колегія судів відхиляє, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Так, у справі № 183/1617/16 прокурор звернувся з позовом в інтересах держави про визнання неправомірним і скасування пункту 32 рішення Піщанської сільської ради про передачу земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видачу державного акта на право власності на земельні ділянки; визнання недійсним державного акта; витребування земельної ділянки з незаконного володіння та зобов`язати її повернути у власність держави.
У справі № 653/1096/16-ц предметом позову є визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі, виселення їх без надання іншого житлового приміщення та зобов`язання знятися з реєстраційного обліку.
У справі № 127/93/17-ц суди встановили, що підставою для скасування декларації, на думку позивача, є зазначення у ній скаржником недостовірних даних, оскільки, як стверджував позивач, збудований будинок не відповідає поверховості, кількості квартир і загальній площі, передбаченій проектом, а також розміщений впритул до будинку позивача, що створює загрозу знищення власності останнього у випадку пожежі. При цьому, у цій справі Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, вирішувалось питання щодо суб`єктного складу сторін у справі.
У справі № 926/1574/18 предметом спору є визнання незаконними дій Чернівецької міської ради в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради щодо видачі сертифіката та визнання незаконним і скасування цього сертифіката.
Верховний Суд у справі № 367/4613/18-ц зазначив, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що Одеська міська рада не передавала у власність чи користування ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку, яка була забудована за адресою: АДРЕСА_1, та не вирішувала питання щодо відведення земельної ділянки для будівництва прибудови площею 12,7 кв. м до першого поверху буд. АДРЕСА_1, дійшов правильного висновку про те, що будівництво проведено на земельній ділянці, яка не була відведена в установленому законодавством порядку для цієї мети.
У справі № 910/10987/18 позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
У справі № 363/4852/17 предметом позову є визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на спадкове майно.
У справі, яка переглядається, суди виходили з того, що після реєстрації зміни до права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, тому скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків.
Посилання в касаційній скарзі на те, що задоволення позовної вимоги про витребування нежитлового приміщення у відповідача не призведе до жодних правових наслідків та не вичерпує спір між сторонами у справі є безпідставними, оскільки рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21).
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанову апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2023 року в незміненій частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров