КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №760/8560/21                                                                             Головуючий у І інстанції - Зуєвич Л.Л.
апеляційне провадження №22-ц/824/2123/2025                                 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
31 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
 
установив:
 
У квітні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до нього, АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 26 листопада 2014 року. 
При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.
Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження.
Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Також, свідченням приєднання до угоди відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.
Виконання відповідачем Договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції, щодо використання кредитного ліміту, операції, щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додано до позову).
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 51500 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
При цьому, звертає увагу в тому числі на те, що власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.61, Договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.
На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором.
Стверджує, що свої зобов`язання за Договором воно виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п. 2.1.12.3.
Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.
Вказувало, що виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 24 лютого 2021 року має заборгованість у розмірі 60328,43 грн.
Звертало увагу на те, що на час подання позову відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг.
Просило суд, стягнути на свою користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 26 листопада 2014 року у розмірі 60328,43 грн. станом на 24 лютого 2021 року, яка складається з - 48785,10 грн. -заборгованості за тілом кредита; - 11543,33 грн. -заборгованість за простроченими відсотками.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року зазначений вище позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1  на користь АТ «КБ «ПриватБанк» 48785,10 грн.  заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 26 листопада 2014 року та1838,70 грн. судового збору.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у нього відсутня заборгованість за кредитним договором перед ПАТ «КБ «Приватбанк», оскільки він його з ним не укладав.
 ПАТ «КБ «Приватбанк» не мав договірних підстав відкривати йому картковий рахунок. Інших договорів між сторонами немає. 
Тому, отримані ним від позивача грошові кошти слід вважати безпідставно отриманими.
В силу цього, суд першої інстанції не повинен був задовольняти позов ПАТ «КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості саме за кредитним договором, а повинен був відмовити у ньому.
Вказує, що суд першої інстанції встановив, що ПАТ «КБ «Приватбанк» вимагає стягнення заборгованості саме за кредитним договором, а такий кредитний договір не укладався між сторонами, то очевидно, що суд мав відмовити у задоволенні позову повністю.
Просив суд, апеляційну скаргу задовольнити, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна заява  ОСОБА_1 б/н від 26 листопада 2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка містить підпис зазначеної особи.
Своїм підписом в заяві  ОСОБА_1  засвідчив, що ознайомлений з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку і згоден з тим, що запропоновані банком Умови та Тарифи разом з цією заявою складають договір про надання банківських послуг.
В матеріалах справи також міститься копія паспорту НОМЕР_1 на ім`я  ОСОБА_1 .
Згідно наданої позивачем довідки про видачу кредитних карток ОСОБА_1  отримав:-31 жовтня 2016 року картку номер НОМЕР_2 з терміном дії до «01/18»;-22 вересня 2014 року картку номер НОМЕР_3 з терміном дії до «09/18»;-04 січня 2018 року картку номер НОМЕР_4 з терміном дії до «10/21».
З виписки з рахунку за договором б/н станом на 26 лютого 2021 року, клієнт -  ОСОБА_1 , вбачається, що остання операція по рахунку датована 01 листопада 2020 року - «списання відсотків за використання кредитного ліміту» на суму 1685,78 грн., із залишком після операції: «- 60328,43 грн.». Остання операція, щодо користування карткою, а саме «переказ зі своєї картки» мала місце 12 листопада 2019 року на суму 87,55 грн. із залишком після операції: «- 50872,90 грн.». Остання операція, щодо оплати за допомогою картки, а саме: «щомісячний платіж за сервісом «Оплата частинами» в магазині побутової техніки» мала місце 09 березня 2019 року на суму 3988,89 грн., із залишком після операції: «-51081,51 грн.».
Разом з тим, в матеріалах справи знаходяться розрахунки заборгованості за договором №б/н від 26 листопада 2014 року, укладеним між АТ «КБ «ПриватБанк» та клієнтом -  ОСОБА_1 , станом на 31 травня 2015 року, 30 червня 2019 року, 24 лютого 2021 року.
Згідно підсумку до розрахунку, клієнтом погашено:- заборгованості за тілом кредиту - 7876,43 грн.,- за простроченим тілом кредиту - 5067,82 грн., - по нарахованим відсоткам - 4619,77 грн., - за простроченим відсоткам - 5138,39 грн.,
Заборгованість:- за тілом кредиту - 48785,10 грн.;-за простроченими відсотками - 11543,33 грн. Загальна заборгованість за наданим кредитом 60328,43 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти (відповідачем) в добровільному порядку Банку не повернуті, а тому наявні правові підстави для їх стягнення з ОСОБА_1 .
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт погодження сторонами всіх істотних умов договору, тому позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення 11543,33 грн. заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають, як необґрунтовані.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2  ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на час підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість ОСОБА_1   за вказаним кредитним договором №б/н від 26 листопада 2014року станом на 24 лютого 2021року становить: 60328,43 грн., з яких: 48785,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;0,00 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 11543,33 грн.  -заборгованість за простроченими відсотками;0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;0,00 грн - нарахована пеня;0,00 грн - нарахована комісія.
Разом з тим, позивачем долучено до матеріалів справи виписку по картковим рахункам відповідача станом на 26 лютого 2021року, з якої вбачається користування  ОСОБА_1   кредитними коштами.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Окрім вказаного, у матеріалах справи містяться довідки про видані кредитні картки, що підтверджує факт отримання  ОСОБА_1  -31 жовтня 2016 року картку номер НОМЕР_2 з терміном дії до «01/18»;-22 вересня 2014 року картку номер НОМЕР_3 з терміном дії до «09/18»;-04 січня 2018 року картку номер НОМЕР_4 з терміном дії до «10/21».
Виписка по картковому рахунку, що є первинним обліковим документом, підтверджує факт користування відповідачем кредитною карткою, зазначеною у Довідці про видані картки, а також факт використання кредитних коштів, з огляду на що, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню, оскільки така сума є підтвердженою належними та допустимими доказами у справі.
До того ж, як убачається з матеріалів справи, відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії, щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти, що також підтверджується випискою з рахунку.
З боку відповідача (позичальника) не надано належних і допустимих доказів стосовно того, що підпис на заяві-анкеті йому не належить, а також те, що він не користувався за допомогою кредитної картки кредитними грошовими коштами.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами;  висновками експертів;  показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Таким чином, за відповідачем станом на 24 лютого 2021 року рахується заборгованість за тілом кредиту у сумі 48785,10 грн.
Водночас, належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитною картою відповідач суду не надав, таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив.
Доводи апеляційної скарги, про відсутність заборгованості за кредитним договором перед АТ «КБ «ПриватБанк», оскільки ОСОБА_1 його з ним не укладав колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач довів належними та допустимими доказами порушення його прав, яке відбулось внаслідок невиконання боржником обов`язку зі сплати заборгованості за кредитним договором.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, повторюють доводи відзиву на позовну заяву. 
При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк», ухвалено обґрунтоване рішення про їх часткове задоволення.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року залишити без змін. 
Поновити дію рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

 
Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба