УХВАЛА

30 грудня 2024 року  
м. Київ

справа №620/7656/24
адміністративне провадження №К/990/47282/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.  Е., 
суддів - Мартинюк Н. М., Мельник-Томенко Ж. М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року          
у справі №  620/7656/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо несплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку: з 14 квітня 2022 року по 25 квітня 2024 року;
- зобов`язати стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку: з 14 квітня 2022 року по 25 квітня 2024 року, обчислений відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» в розмірі, що дорівнює його середньому заробітку за шість місяців.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 143724,21 грн. з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.
В решті позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.  
Не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, позивачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду. 
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Підставою для відкриття касаційного провадження у вказаній справі є посилання на пункт 1 частини четвертої  статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
В обґрунтування зазначає, що апеляційний суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які на дату апеляційного перегляду вже були викладені у постановах Верховного Суду, оскільки висновки щодо застосування строку звернення до суду у цій справі було викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22), відтак суд апеляційної інстанції проігнорував вищезазначену правову позицію, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Також в касаційній скарзі зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною другою і третьою статті 353 КАС України, а саме неправильне застосування норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази  (п. 1. ч. 2 ст. 353 КАС України).
Також скаржник посилається на підпункти а), в) пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та має виняткове значення для позивача.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження, визначених статтею 328 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки вказані скаржником доводи є достатньо обґрунтованими та потребують перевірки.
Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пунктів 1, 4 частини 4 статті 328 КАС України, а також на підставі підпунктів а), в) пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу.
Керуючись статтями 328-330, 334, 335, 338 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №  620/7656/24.
Витребувати із Чернігівського окружного адміністративного суду справу №620/7656/24.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                В. Е. Мацедонська 

                                                                                                    Н.М. Мартинюк 

                                                                                                    Ж.М. Мельник-Томенко