УХВАЛА 
20 лютого 2025 року                                                       
м. Київ
справа № 367/3618/21
провадження № 61-13513св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна, зняття з нього арешту, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Коляди Анатолія Миколайовича, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що видано Ірпінською державною нотаріальною конторою 21 серпня 1983 року нотаріусом Плеско А. Ф на ім`я ОСОБА_2 ;
визнати за позивачем, як за спадкоємцем першої черги, право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку в порядку спадкування; 
зняти арешт зі спірного будинку.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.
У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Коляди А. М., на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 405/2960/15-ц, від 14 травня 2018 року в справі № 296/10637/15-ц, від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 11 березня 2019 року в справі № 619/2559/17, від 13 листопада 2019 року в справі № 204/1972/18, від 21 січня 2020 року в справі № 396/2046/18, від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17 від 30 вересня 2020 року в справі № 584/639/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
Ураховуючи, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна, зняття з нього арешту призначити до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                     Н. Ю. Сакара
                                                                                                              О. В. Білоконь
                                                                                                              О. М. Осіян