УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 625/70/25
провадження № 51-790ск25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суд від 28 лютого 2025 року,
 
встановив:
 
Ухвалою Харківського апеляційного суд від 28 лютого 2025 року змінено підсудність у кримінальному провадженні № 625/70/25 (№ 12024221050000297) стосовно ОСОБА_4 та вирішено вважати останнього таким, що має утримуватися під вартою до вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, але не більше ніж до 10 березня 2025 року включно.
 
Не погоджуючись зі зазначеною вище ухвалою апеляційного суд в частині утримання під вартою ОСОБА_4 його захисник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду і звільнити його підзахисного з під варти.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги надане до неї судове рішення та інші документи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
 
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
 
Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
 
Наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
 
Статтею 424 КПК передбачено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
 
Частиною 2 ст. 424 КПК передбачено можливість оскарження ухвали суду апеляційної інстанції, однак у випадку, якщо таке рішення перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.
 
Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї документів ухвалою апеляційного суду вирішувалися питання підсудності кримінального провадження стосовно ОСОБА_4  та утримання під вартою останнього, отже ухвала Харківського апеляційного суд від 28 лютого 2025 року не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а тому не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
 
Враховуючи викладене, оскільки касаційна скарга захисника ОСОБА_5 подана на судове рішення, яке не підлягають оскарженню в касаційному порядку, Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
 
При цьому відповідно до ч. 3 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу.
 
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
 
постановив:
 
Відмовити захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суд від 28 лютого 2025 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                          ОСОБА_3