ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 939/1265/23 
провадження № 51-3272км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                              ОСОБА_5 , 
осіб, кримінальне провадження 
стосовно яких закрито 
(у режимі відеоконференції)                             ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
                                                                                   ОСОБА_8 ,
захисника                                                               ОСОБА_9 ,
представника потерпілого                                ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 12020110000000223 від 09 квітня 2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, уродженки с. Новосілки Чорнобильського району Київської області, мешканки АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,
за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_11 на ухвали Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року та Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року клопотання захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_9 задоволено. Кримінальне провадження № 12020110000000223 від 09 квітня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3, 5 ст. 191 КК України, і ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.
Позовну заяву АТ «Укрпошта» до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і  ОСОБА_8 про відшкодування завданої майнової шкоди залишено без розгляду.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених в ухвалі обставин.
Так, у період із січня по вересень 2019 року (більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на робочому місці відповідно до своїх функціональних обов`язків, працівники ЦПЗ № 4 м. Бородянки - обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (перебувала на посаді старшого інструктора поштового зв`язку групи обробки та контролю первинної документації ЦПЗ № 4 м. Бородянки Київської міської дирекції АТ «Укрпошта»), використовуючи логін і пароль колишнього співробітника ЦПЗ № 4 ОСОБА_12 , з метою привласнення грошових коштів здійснювали поповнення своїх мобільних телефонів через «Глобал Мані» за рахунок АТ «Укрпошта», не вносячи при цьому готівки до каси відділу поштового зв`язку. Привласнені в товариства кошти були переведені на особисті банківські рахунки та рахунки близьких осіб, після чого зняті готівкою і витрачені на власні потреби.
Крім того, у жовтні 2019 року (більш точну дату та час у ході досудового розслідування не встановлено) обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи на своєму робочому місці в м. Бородянці Київської області, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи можливість збільшення суми привласнення грошових коштів за рахунок АТ «Укрпошта» та розуміючи необхідність залучення інших осіб до вчинення злочину, вирішила створити й очолити організовану групу, злочинна діяльність якої буде полягати у привласненні грошових коштів АТ «Укрпошта».
Так, обвинувачена ОСОБА_6 , з метою збільшення суми привласнення грошових коштів, у жовтні 2019 року організувала та очолила стійку організовану групу, до складу якої увійшли завідуюча господарством ЦПЗ № 4 м. Бородянки Київської міської дирекції АТ «Укрпошта» ОСОБА_8 і старший інструктор поштового зв`язку групи обробки та контролю первинної документації ЦПЗ № 4 м. Бородянки Київської міської дирекції АТ «Укрпошта» ОСОБА_7 .
Для реалізації злочинного плану, спрямованого на привласнення грошових коштів за рахунок АТ «Укрпошта», члени організованої групи використовували засоби зв`язку та комунікації, ОСОБА_6 користувалася номером мобільного телефону НОМЕР_1 , крім того використовувала для незаконного перерахунку грошових коштів номери мобільних телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ОСОБА_7 користувалася номером мобільного телефону НОМЕР_5 , і використовувала для незаконного перерахунку грошових коштів номери мобільних телефонів НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , ОСОБА_8 користувалася номерами мобільних телефонів НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , а для незаконного перерахунку грошових коштів - номером мобільного телефону НОМЕР_11 ; комп`ютерну техніку; касові звіти, які не містили даних про незаконне поповнення мобільних номерів; документи щодо перевірки коректності оформлення працівниками ВПЗ прийнятих платежів на користь ТОВ «Глобал Мані», акти звірок взаєморозрахунків між АТ «Укрпошта» і ТОВ «Глобал Мані»; банківські картки; логіни та паролі доступу до системи ТОВ «Глобал Мані» колишнього співробітника ЦПЗ ОСОБА_12 .
Указані особи попередньо, умисно й добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, зорганізувалися у внутрішньо й зовнішньо стійке злочинне угрупування, метою діяльності якого було вчинення особливо тяжкого злочину, відомого кожному учаснику, з розподілом їх функцій, спрямованих на реалізацію цього плану, підкорюючись під час злочинної діяльності ОСОБА_6 , яка здійснювала координацію дій учасників під час вчинення злочинів для реалізації спільного плану.
Зазначену діяльність учасники організованої групи проводили поетапно, відповідно до розробленого ОСОБА_6 плану, при цьому всі їх дії були спрямовані на привласнення коштів. На кожному етапі вчинення злочинів кожен учасник організованої групи мав виконати свою роль шляхом вчинення певних дій.
Дії працівників ЦПЗ № 4 смт Бородянки призвели до завдання АТ «Укрпошта» матеріальної шкоди в сумі 711 354,16 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року апеляційну скаргу прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 залишено без задоволення, ухвалу місцевого суду - без зміни.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_11 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор, не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій щодо необхідності закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, зауважує, що: 
- чинний КПК України не містить заборони прокурорам вищого рівня приймати рішення про скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження, у тому числі відсутня вказівка про правила обчислення строків досудового розслідування в цьому випадку;
- відповідно до КПК України строк досудового розслідування в разі прийняття слідчим/прокурором рішення про закриття кримінального провадження зупиняється і продовжує перебіг після скасування відповідного процесуального рішення.
Крім того, прокурор указує, що оскаржувані судові рішення суперечать правовому висновку, викладеному в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 01 квітня 2024 року (справа № 178/50/20).
Вважає, що під час ухвалення рішення суд апеляційної інстанції врахував лише доводи сторони захисту, які полягали в обґрунтуванні клопотання постановою Верховного Суду від 03 квітня 2023 року у справі № 367/1335/21, та залишив поза увагою доводи прокурора, що ґрунтувалися на вимогах кримінального процесуального закону, відповідно до яких строк досудового розслідування в разі прийняття слідчим/прокурором рішення про закриття кримінального провадження зупиняється і продовжує перебіг після скасування відповідного процесуального рішення.
На касаційну скаргу прокурора ОСОБА_11 захисник ОСОБА_9 подав заперечення, у яких, посилаючись на необґрунтованість доводів сторони обвинувачення, просить скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни.
Крім того, до початку касаційного розгляду від захисника ОСОБА_9 надійшло клопотання про передання цього кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених ч. 5 ст. 434-1 КПК України, у зв`язку з виключною правовою проблемою, яка, на його думку, міститься у справі.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_11 та просила її задовольнити, а оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 про передачу цього кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Представник потерпілого ОСОБА_10 також підтримав касаційну скаргу прокурора ОСОБА_11 . Що стосується клопотання захисника про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, то представник потерпілого просив відмовити у його задоволенні.
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисник ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора ОСОБА_11 . Водночас підтримали подане клопотання про направлення кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання захисника ОСОБА_9 про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду та касаційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, а скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Проте оскаржувані судові рішення не можна вважати такими, що ухвалені з урахуванням положень зазначених норм процесуального закону, зважаючи на таке.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (у редакції, чинній станом на 09 квітня 2020 року) кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Абзацом 2 вказаної норми КПК України визначено, що слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
За приписами ч. 1 ст. 219 КПК України (у редакції, чинній станом на 09 квітня 2020 року) строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Пунктом 3 ч. 1 зазначеної вище статті (у редакції, чинній станом на 09 квітня 2020 року) передбачено, що у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру становить 18 місяців.
Як убачається з матеріалів справи, місцевий суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, закриваючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , установив таке: 
- відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 191 КК України, внесені до ЄРДР 09 квітня 2020 року за № 12020110000000223;
- постановою старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області від 27 вересня 2021 року це кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому на той час жодній особі не було повідомлено про підозру;
- згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 191 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, - особливо тяжких злочинів, а тому строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні становив 18 місяців та закінчився 09 жовтня 2021 року;
- відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не продовжувався;
- постановою заступника керівника Київської обласної прокуратури від 23 травня 2022 року було скасовано постанову слідчого від 27 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження № 12020110000000223 від 09 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України;
- 26 травня 2023 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3, 5 ст. 191 КК України, а  ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
З огляду на вказане вище, суд першої інстанції дійшов такого висновку: оскільки в цьому випадку строк досудового розслідування до повідомлення обвинуваченим про підозру закінчився 09 жовтня 2021 року, а заступник керівника Київської обласної прокуратури скасував постанову слідчого про закриття кримінального провадження 23 травня 2022 року, тобто поза межами строку досудового розслідування, кримінальне провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає закриттю на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури за апеляційною скаргою прокурора, погодився з наведеною вище позицією місцевого суду.
На обґрунтування свого рішення апеляційний суд, посилаючись на положення, передбачені ч. 6 ст. 36, ч. 6 ст. 284 КПК України, а також на встановлені судом першої інстанції обставини, зазначив, що повідомлення 26 червня 2023 року про підозру ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 і ч. 5 ст. 191 КК України, у цьому кримінальному провадженні відбулося після спливу строків досудового розслідування, а отже, місцевий суд дійшов правильного висновку щодо необхідності закриття кримінального провадження на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Однак ці твердження судів попередніх інстанцій, на переконання колегії суддів, є передчасними з огляду на таке. 
Відповідно до ч. 6 ст. 36 КПК України (у редакції, чинній станом на 23 травня 2022 року) Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури, їх перші заступники та заступники при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування мають право скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих та прокурорів нижчого рівня у межах строків досудового розслідування, передбачених ст. 219 цього Кодексу.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень видно, що суди попередніх інстанцій за основу своїх висновків щодо необхідності застосування положень, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, узяли категоричне твердження про те, що період із моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не було повідомлено про підозру, до моменту її скасування включається у строк досудового розслідування.
Проте колегія суддів не погоджується з таким підходом і бере до уваги висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 квітня 2024 року у справі № 178/50/20 (провадження                           № 51-2713кмо23), відповідно до якого в разі скасування прокурором постанови слідчого, дізнавача чи прокурора про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не було повідомлено про підозру, у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю, період з моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження до моменту її скасування не включається до строку досудового розслідування.
Таким чином, ураховуючи вказані вище обставини, установлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також зазначену позицію об`єднаної палати, Верховний Суд уважає, що оскільки в період із 27 вересня 2021 року (день винесення постанови слідчого про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України) по 23 травня 2022 року (день скасування заступником керівника обласної прокуратури зазначеної постанови слідчого) досудове розслідування в кримінальному провадженні не здійснювалося, то категоричний висновок, що цей строк має ураховуватися у строк досудового розслідування, є передчасним.
Крім того, що стосується посилань в оскаржуваних судових рішеннях на постанову Верховного Суду від 03 квітня 2023 року у справі № 367/1335/21 як на додатковий аргумент для посилення своїх висновків про наявність підстав для застосування положень, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що скасування прокурором постанови слідчого від 27 вересня 2021 року (винесеної в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України) відбулося поза межами строку досудового розслідування, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України (у редакції, чинній станом на 09 квітня 2020 року), то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з такого.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 11 жовтня 2023 року у справі № 607/1662/21 (провадження                                      № 14-121цс23), висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.
Як було зазначено вище, постановоюоб`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 квітня 2024 року у справі № 178/50/20 було сформовано правовий висновок, згідно з яким період з моменту винесення постанови слідчого про закриття кримінального провадження до моменту її скасування прокурором не включається до строку досудового розслідування. При цьому зі змісту згаданого рішення Суду вбачається, що об`єднана палата, формуючи зазначений правовий висновок, відступила саме від постанови колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 03 квітня 2023 року у справі № 367/1335/21.
Отже, ураховуючи те, що об`єднана палата зробила свій висновок щодо застосування норм права, передбачених ч. 6 ст. 284 і ч. 6 ст. 36 КПК України, та її рішення, з огляду на практику Верховного Суду, має перевагу над рішенням колегії суддів, на яке посилаються суди попередніх інстанцій, то застосуванню підлягає саме постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Судувід 01 квітня 2024 року у справі № 178/50/20.
За таких обставин колегія суддів уважає, що ухвали місцевого та апеляційного судів постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК України), а тому касаційна скарга прокурора ОСОБА_11 підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 436, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, в ході якого потрібно урахувати наведене та прийняти законне й обґрунтоване судове рішення.
Стосовно клопотання захисника ОСОБА_9 про передання цього провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія суддів вважає за необхідне наголосити на такому. 
У клопотанні захисник, з-поміж іншого, посилається на необхідність формування остаточного висновку про застосування норм права під час вирішення питання щодо включення часу, який триває з моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження до моменту її скасування, до строку досудового розслідування, зокрема, у контексті того, чи є вичерпним перелік підстав, передбачених ч. 5 ст. 219 КПК України, коли певний період часу не включається до строку досудового розслідування. 
Однак ця позиція сторони захисту, на переконання Суду, є необґрунтованою.
Так, згідно зі ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Положеннями ч. 5 ст. 434-1 КПК України регламентовано, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Положеннями ч. 4 ст. 434-2 КПК України передбачено, що про передачу кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу з викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в рішенні, визначеному частинами 1-4 ст. 434-1 цього Кодексу, або з обґрунтуванням підстав, визначених ч. 5 ст. 434-1 цього Кодексу.
Тобто підставами для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду є: 
- наявність у справі виключної правової проблеми;
- відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні Верховного Суду.
Як було зазначено вище, постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 квітня 2024 року у справі № 178/50/20 (провадження № 51-2713кмо23) уже було сформовано правовий висновок щодо застосування норм права, передбачених ч. 6 ст. 284 та ч. 6 ст. 36 КПК України, і таке рішення об`єднаної палати є зрозумілим.
Разом з тим зі змісту цього рішення видно, що суд касаційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо невключення до строку досудового розслідування терміну з моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження до моменту скасування такої постанови, керувався положеннями кримінального процесуального закону, передбаченими ст. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3, ч. 6 ст. 36, ст. 219, ч. 6 ст. 284 КПК України та законами України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII і від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII. При цьому вказане рішення суду касаційної інстанції не суперечить положенням, передбаченим ч. 5 ст. 219 КПК України.
Таким чином, з огляду на зазначене вище, Суд не убачає необхідності для передання кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду з наведеної вище підстави.
Крім того, у клопотанні захисник, посилаючись на положення ч. 5 ст. 434-1 КПК України, також зазначає про необхідність формування остаточного висновку про застосування норм права щодо питання: чи можна вважати рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в разі, якщо суди керувалися висновком Верховного Суду про застосування норм кримінально-процесуального права, від якого надалі (після постановлення рішень судами першої та апеляційної інстанцій) Верховний Суд відійшов, сформувавши протилежний висновок.
Велика Палата Верховного Суду в рішеннях неодноразово наголошувала на тому, що, передаючи кримінальне провадження на розгляд Великої Палати, колегія суддів повинна належним чином сформулювати виключну правову проблему та обґрунтувати факт її наявності, тобто відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або/та неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод та інтересів, у тому числі внаслідок неоднакової судової практики. 
Як раніше наголошувалося в рішеннях Великої Палати Верховного Суду (наприклад, ухвала від 22 травня 2024 року у справі № 161/8760/22, провадження № 13-17кс24), під час тлумачення поняття «виключна правова проблема» необхідно виходити з кількісних та якісних показників, які можуть її становити.
Зокрема, за кількісним показником виключна правова проблема зазвичай виникає не в одиничній правовій ситуації, а в невизначеній кількості кримінальних проваджень, крім того, вона може мати триваючий характер і виникати ще під час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій.
Водночас якісні показники становлять змістовий та процедурний критерії визначення наявності виключної правової проблеми. 
За змістовим критерієм виключна правова проблема полягає, зокрема, у відсутності сталої судової практики, необхідності застосування інституту аналогії, необхідності здійснення судового тлумачення норм закону. За правовою природою виключна правова проблема має зачіпати фундаментальні (конституційні, конвенційні) права та свободи.
За процедурним критерієм виключна правова проблема може мати місце за відсутності, неефективності або вичерпаності національних процесуальних механізмів її вирішення іншим способом, крім як використання повноважень Великої Палати Верховного Суду.
Однак, на переконання колегії суддів, заявляючи клопотання про передачу цього провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, захисник ОСОБА_9 не наводить належних обґрунтувань про те, що за вказаних ним обставин має місце виключна правова проблема з огляду на кількісні та якісні показники, які можуть її становити.
Крім того, Верховний Суд також вважає за необхідне зауважити, що суд касаційної інстанції з огляду на: 
- положення, передбачені ч. 1 ст. 5 КПК України; 
- приписи ч. 6 ст. 368 КПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (стосовно врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду);
- позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в ухвалі від 11 жовтня 2023 року у справі № 607/1662/21 (провадження № 14-121цс23), згідно з якою висновки, що містяться в рішеннях об`єднаної палати, мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів, 
перевіряючи правильність застосування кримінального процесуального закону на час прийняття відповідного процесуального рішення, яке є предметом перегляду, зобов`язаний застосовувати висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, які існують на час постановлення рішення судом касаційної інстанції.
Так, як видно з практики Верховного Суду, що відображена в постановах від 01 лютого 2024 року (справа № 392/853/22), 15 квітня 2024 року (справа № 487/9201/19), 27 травня 2024 року (справа № 681/156/22), 04 червня 2024 року (справа № 742/563/23), 13 грудня 2024 року (справа № 138/78/22), 16 грудня 2024 року (справа № 522/9421/22), суд касаційної інстанції в аналогічних ситуаціях, неодноразово скасовував рішення судів попередніх інстанцій (з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України) з огляду на практику, яка діяла на момент саме касаційного розгляду.
Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що це провадження містить виключну правову проблему і його передання необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Отже, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 та направлення цього кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду із зазначених вище підстав. 
Керуючись статтями 412, 433, 434, 434-1, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Клопотання захисника ОСОБА_9 про передання кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду залишити без задоволення. 
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                   ОСОБА_3