КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №756/5942/24                              Головуючий у 1 інстанції: Майбоженко А.М.
Провадження №33/824/4915/2024         Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
5 грудня 2024 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Гаращенка Д.Р., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Рвачова Олексія Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні порушення, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні порушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними  засобами на 1 (один) рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 25 вересня 2024 року адвокат Рвачов О.О., подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення або ж вирішити питання щодо можливості застосування аналогії закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Апеляційні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в лавах ЗСУ, на теперішній час обіймає посаду старшого механіка-водія гусенечних тягачів та транспортів.
У зв`язку зі збройною агресією рф проти України та запровадженням воєнного стану на території України, функціонування частин та підрозділів ЗСУ має надзвичайно важливе значення для збереження територіальної цілісності та незалежності держави. Крім того, ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності.
Таким чином, зазначені вище обставини вказують, що право керування транспортним засобом необхідне ОСОБА_1 для проходження військової служби.
 
У судовому засіданні адвокат Федоров Д.С. представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце був належним чином повідомлений.
Відповідно до ст. 294 неявка у судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.
 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 23 квітня 2024 року близько 21 год. 20 хв. рухаючись по вул. Архипенка, 1/12А в місті Києві, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння. 
Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Ухвалюючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, направленням водія на огляд. 
Посилався на те, що з переглянутого відеозапису вбачається, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у зв`язку з наявним пошкодженням його транспортного засобу від ДТП, яке відбулося нещодавно. 
Після перевірки документів та огляду транспортного засобу ОСОБА_1 були повідомлено про наявність в нього ознак наркотичного сп`яніння та запропоновано проїхати до медичного закладу, після чого зафільмована його відмова від проходження огляду в медичному закладі, а також те, що ОСОБА_1 , відомі наслідки такої відмови, в результаті чого, поліцейськими повідомлено його про складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Суд першої інстанції зазначив, що наданий результат досліджень за №010234727 проведеного ОСОБА_1 24.04.2024 в Медичній лабораторії «Діла» на визначення наркотиків у сечі, відповідно до якого не виявлено у сечі, речовин таких як: морфін, кокаїн, амфетамін, марихуана, метамфетамін, метилендіоксіметамфетамід, бензодіазепіни, трициклічні антидепресанти, барбітурати, метадон, - не є належним доказом, оскільки, жодними доказами не підтверджено особу, яка здійснила здачу біологічних зразків, таку особу не можливо однозначно ідентифікувати.
 
З зазначеними висновками суду першої інстанції погодитись не можу враховуючи наступне. 
 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції встановлено, що з переглянутого відео долученого до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що розпочате воно було з того, що працівники поліції перебували безпосередньо біля авто ОСОБА_1 . 
Причини зупинки автомобіля на початку розмови водію повідомлено не було. 
Лише з часом працівники поліції відповіли ОСОБА_1 про те, що у автомобіля наявні пошкодження, що і стало причиною зупинки. Самого факту керування транспортним засобом на відео не було зафіксовано.
У подальшому при відтворенні на відео суд звертає увагу на здійснення на ОСОБА_1 психологічного тиску з боку працівників поліції, що проявлялось у догляді автомобіля водія, припущення перебування його  в стані наркотичного сп`яніння, тривале обговорення питання чи їде водій на освідчення до медичного закладу чи відмовляється від його проходження.
На думку суду працівники поліції мають надати особі яка підозрюється у здійсненні адміністративного правопорушення достатньо часу для сприйняття та виконання законної вимоги поліцейського, а також для припинення пасивного опору та демонстрації відсутності спротиву. 
У конфліктній ситуації зростає психологічна напруженість в учасників конфлікту, що спричиняє необ`єктивність оцінок, взаємне непорозуміння. Тому працівник поліції повинен перевести взаємовідносини з емоційного на інтелектуальний рівень, тобто зуміти переконати громадянина в правомірності своїх дій і роз`яснити йому наслідки в тому чи іншому випадку. Повинен роз'яснити водію його право на правову допомогу та інші процесуальні права передбачені КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу, що саме від працівника поліції залежить розвиток чи припинення конфлікту, в такій ситуації необхідне знання законодавства, нормативних документів, професійно грамотне спілкування з людиною. В цих випадках працівнику поліції можуть заважати такі причини суб`єктивного характеру: надмірна агресивність (через невпевненість); невміння володіти собою; надмірна категоричність суджень; надмірна поспішність у діях.
 
ОСОБА_1 було долучено до матеріалів справи результат досліджень за №010234727 проведеного ОСОБА_1 24.04.2024 в Медичній лабораторії «Діла» на визначення наркотиків у сечі, відповідно до якого не виявлено у його сечі, речовин таких як: морфін, кокаїн, амфетамін, марихуана, метамфетамін, метилендіоксіметамфетамід, бензодіазепіни, трициклічні антидепресанти, барбітурати, метадон, - який є належним доказом, з даних зазнчених у них можливо ідентифікувати що дані результати належать саме йому.
Пунктом 12 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, зазначеними у пункті 4 розділі 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Пунктом 8 затверджено форму такого направлення.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно із п. 4 розділу ІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18.12.2018 включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Разом з тим, у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про декі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Згідно ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанови Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №404/4467/16-а, само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з міста і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
При цьому, працівниками поліції не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
З наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, факт керування транспортним засобом, як не вбачається і того, що його було зупинено, оскільки керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу (руху транспортного засобу за допомогою двигуна), незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування, а в даному випадку зафіксовано автомобіль, припаркований біля воріт житлового будинку.
Доданий до матеріалів справи відеозапис починається з моменту коли працівник поліції виходить з службового авто, а тому відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто був учасником дорожнього руху, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 взагалі допустив будь-які порушення Правил дорожнього руху, у зв`язку із чим, будь-які вимоги працівників поліції в такому випадку ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Такі висновки апеляційного суду, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 у справі №686/11314/17.
Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 правопорушення відповідними належними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Також, необхідно зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щодо особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Отже, стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Згідно положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.
Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівниками патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 грубо порушенні вимоги КУпАП та Інструкції, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не було звернуто уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття помилкового судового рішення.
 
Також суд бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі і згідно наданої адвокатом Федоровим Д.С. копії військового квитка встановлено, що ОСОБА_1 виконує обов`язки водія-механіка, є спеціалістом у своїй галузі.
З урахуванням викладеного суд вважає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року скасувати,  провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                      Гаращенко Д.Р.