УХВАЛА
14 січня 2025 року
м. Київ
справа № 761/939/22 
провадження № 61-12526ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І.  - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року та додаткову постанову цього ж суду від 01 листопада 2023 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про припинення податкової застави,
постановив ухвалу про наступне:
1.           У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просив припинити податкову заставу рухомого майна на підставі Акту про проведені електронні торги з реалізації арештованого майна боржника від 01 вересня 2021 року, а саме автомобіля «Chevrolet» моделі «Captiva», 2007 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .
2.           Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року, позов задоволено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
3.           Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат задоволено. Стягнуто з Державної податкової служби України (далі - відповідач) на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 360,00 грн.
4.           23 серпня 2024 року відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
5.           Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення наявних у ній недоліків.
6.           Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2024 року продовжено строк на усунення недоліків цієї касаційної скарги.
7.           Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
8.           В такому випадку Суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
9.           Механізм реалізації права на судовий захист визначає законодавець виключно в законах України (пункт 14 частини першої статті 92 Конституції України).
10.        Так само і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюючи право на справедливий суд, не містить гарантій щодо можливості касаційного оскарження всіх судових рішень.
11.        Відсутність можливості оскарження рішення в касаційному порядку автоматично не створює порушення права на справедливий суд.
12.        За чинним конституційним правопорядком апеляційний перегляд має здійснюватися щодо кожної справи, яку оскаржено в апеляційному порядку, а в частині касаційного оскарження рішення суду обсяг права на таке оскарження змінено з права касаційного оскарження всіх рішень, крім випадків, встановлених законом, на право касаційного оскарження судового рішення лише у визначених законом випадках (див., наприклад, рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 5-р(II)/2021).
13.        Обґрунтування саме такого підходу в частині касаційного оскарження судового рішення міститься в Пояснювальній записці до проєкту Закону України про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (реєстр. № 3524), ухваленого як Закон № 1401, де зазначено, що «встановлення законом виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, дасть змогу побудувати ефективну судову систему, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення».
14.        В свою чергу згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
15.        Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року 
№ 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
16.        Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірний автомобіль до його реалізації на електронних торгах було передано в заставу (кредитору), з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 , які виникли з договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 20 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Гелексі Фінанс». Разом з тим, 26 жовтня 2020 року на вказаний автомобіль було накладено податкову заставу, яку позивач просить припинити. Як зазначає відповідач у касаційній скарзі, розмір податкового боргу складає 34 637,99 грн.
17.        Ціна позову у цій справі становить 34 637,99 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
18.        Застосування передбаченого законодавством вартісного порогу для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.
19.        У касаційній скарзі відповідач цитує частину третю статті 389 ЦПК та зазначає, що розгляд цієї справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики при вирішенні подібних справ. Належного обґрунтування цих доводів відповідач не наводить.
20.        Верховний Суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.
21.        Верховний Суд вже висловлював позицію щодо понять «фундаментальне значення», «значний суспільний інтерес» та «виняткове значення» (див., наприклад, ухвалу від 05 квітня 2021 року у справі № 420/8512/20).
Суд, зокрема, наголошував, що «фундаментальне значення» для справи, яка була у нього на розгляді, для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.
22.        Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
23.        В цьому випадку відповідач не обґрунтував належним чином фундаментальний характер питання права, яке він підняв у касаційній скарзі, для формування єдиної правозастосовної практики в Україні. 
24.        Зокрема, не вказано фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
25.        Відсутні підстави вважати, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для забезпечення єдності правозастосовчої практики. Аргументи відповідача зводяться до незгоди з оцінкою судами першої та апеляційної інстанцій зібраних доказів і встановлених обставин.
26.        Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, у цій справі Верховним Судом не встановлено.
27.        Відповідач мав можливість доводити свої заперечення проти позову в судах двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а тому йому була забезпечена можливість реалізувати своє право на справедливий судовий розгляд.
28.        Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для його касаційного оскарження відповідно до статей 389, 394 ЦПК.
29.        Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК).
30.        Таким чином, вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК, Суд 
УХВАЛИВ:
1.                 Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року та додаткову постанову цього ж суду від 01 листопада 2023 року у цивільній справі № 761/939/22.
2.                 Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     П. І. Пархоменко
                 Є. В. Краснощоков
                                                                                                           В. І. Крат