ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/11184/24 Справа № 201/6319/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                                головуючого – Городничої В.С.,
суддів – Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.

       розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпро апеляційну скаргу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
                                       В С Т А Н О В И Л А:
       У червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2010 року у розмірі 60080,69 грн та судових витрат по справі. 
В обґрунтування своїх вимог у позовній заяві, доповнених поясненнями від 13.11.2023 та 16.11.2023 (а.с.120-121, 175), представник позивача посилався на те, що 14 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі до 50000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та отримав при цьому від Банку кредитну картку «Універсальна». Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. 02.02.2014 Відповідачу було перевипущено кредитну карту на престижну карту «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 16.01.2015, 28.01.2018, 26.02.2018, 07.05.2019, та 21.11.2020 Відповідач здійснив погашення заборгованості у розмірі 2000,00 грн, 1850,00 грн, 1346,00 грн, 200,00 грн та 200,00 грн вже на перевипущену карту, що підтверджує її отримання Відповідачем. При цьому перевипуск кредитної карти не є укладенням нового кредитного договору, оскільки це лише випуск нової карти з новим строком дії та приєднання її до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися у тому числі і на перевипущеній картці, тому в заповненні додаткових документів не було необхідності. В подальшому Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, передбачених умовами. У зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 22 травня 2023 року становить 60080,69 грн, з яких: 48365,46 грн – заборгованість за кредитом; 11715,23 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 60080,69 грн, а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн.
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 14.10.2010 року (за тілом кредиту) у розмірі 48365,46 грн.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» сплачений судовий збір у сумі 2160,64 грн.
       В іншій частині позовних вимог відмовлено.
       Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
       В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.
       Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення залишенню без змін з наступних підстав.
       Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем розміру заборгованості у сумі 60080,69 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Із матеріалів справи вбачається, що 14.10.2010 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву без номеру про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк».
       При цьому в заяві вказано, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами використання, основними умовами надання послуг та кредитування, що містяться в рекламному буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, буде їх дотримуватись та самостійно ознайомлюватись із змінами до них на офіційному сайті банку.
       До анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а також Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», не підписані ОСОБА_1 .
       Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за договором від 14.10.2010 року станом на 22.05.2023 року складає 60080,69 грн, з яких: 48365,46 грн – заборгованість за кредитом; 11715,23 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
       Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 з якої вбачається наявність заборгованості станом на 22.05.2023 року складає 60080,69 грн, та довідку ОСОБА_1 за кредитними лімітами.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані відповідачем кредитні кошти підлягають поверненню банку, окрім безпідставно нарахованих відсотків та комісій, які сторонами не було погоджено.
       Такий висновок відповідає встановленим обставинам по справі та нормам матеріального і процесуального права .
       Так, зокрема доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
       Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
       Із наданих документів вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами апеляційний суд вважає належними та допустимими.
       Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приват Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту, оскільки укладення кредитного договору між сторонами та отримання кредитних коштів підтверджується в сукупності належними доказами.
       Щодо стягнення по процентах за користування кредитом, то їх розмір та порядок сплати не було погоджено сторонами у анкеті-заяві від 14.10.2010 року.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ КБ «Приват Банк».
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
       Оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору.
       В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Відповідно до частини першої статті 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Вбачається, що анкета-заява від 14.10.2010 року містить лише анкетні дані позичальника, при цьому в ній взагалі відсутні дані про розмір відсоткової ставки, розмір та порядок нарахування комісій чи розстрочки.
       За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві від 14.10.2010 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
       Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги банку є доведеними в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 365,46 грн (заборгованість за тілом кредиту).
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.         Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
       З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.
       Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, колегія суддів, –

                                       П О С Т А Н О В И Л А: 

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                В.С.Городнича 

       Судді:                                                                        М.Ю.Петешенкова 

                                                                               Т.П. Красвітна