ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 683/802/24
Провадження № 22-ц/820/56/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю представниці позивача,
               
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в складі судді Завадської О.П. від 09 вересня 2024 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:
У березні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що з 04 вересня 1993 року по 01 жовтня 1995 року працював у місцевому радгоспі «Левківське», яке потім реорганізоване в Колективне акціонерне сільськогосподарське підприємство «Левківське», в Колективне пайово-акціонерне сільськогосподарське товариство «Левківське». При паюванні землі у вересні 1995 року його було включено в списки громадян-членів даного товариства за №796. За станом здоров`я та сімейними обставинами він у вересні 2002 року виїхав із с. Сербинівка Старокостянтинівського району і повернувся лише в січні 2005 року. Державного акта про право на розпайовану йому землю він не отримав. Однак вважає, що має право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього КПАСТ «Левківці». Вказував, що це право ним не втрачено, оскільки позовна давність на дані правовідносини не поширюється. На території Староостропільської сільської ради на цей час вже Хмельницького району наявні вільні земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
За цих обставин позивач просив визнати його право на земельну частку (пай) в розмірі 4,01 умовних кадастрових гектара в сільськогосподарському підприємстві товаристві «Левківське» с. Левківка Старокостянтинівського району Хмельницької області без визначення меж в натурі на місцевості, розташовану на території Староостропільської сільської ради Хмельницького району (колишній Старокостянтинівський район) Хмельницької області.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На його думку, суд першої інстанції помилково не врахував, що він, ОСОБА_1 , включений до списку громадян – членів колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області, які мають право на земельну частку (пай) (додатку до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №018 від 11.09.1995 року) за номером 796. Рішення про виключення його з цього списку чи про втрату ним права на земельну частку (пай) не приймалися. Раніше його не повідомляли з сільської ради про необхідність одержати сертифікат про право на земельну частку (пай), лише в кінці 2023 року сільська рада повідомила його по телефону про необхідність отримання ним виділеної частки. 
В засіданні апеляційного суду представниця апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Представник відповідача не з`явився в судове засідання, просив справу розглядати без його участі, апеляційну скаргу відхилити.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з цим оскаржуване рішення слід змінити.
Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , заведеній 27 липня 1979 року, 10 вересня 1993 року його прийнято на роботу в радгосп «Левківський» токарем 5-го розряду на підставі наказу №49-к від 04 вересня 1993 року. 01 жовтня 1995 року він згідно протоколу №10 від 10 вересня 1995 року звільнений з роботи згідно заяви.
Записи в трудовій книжці позивача завірені печатками Колективного пайово-акціонерного сільськогосподарського товариства (КПАСТ) «Левківське».
Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №018 від 11.09.1995 року (зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 18), Колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товариству «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передано землі у колективну власність загальною площею 3614,6 га відповідно до рішення Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 14.03.1995 року №3.
ОСОБА_1 включений до списку громадян – членів колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області, які мають право на земельну частку (пай) (додатку до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №018 від 11.09.1995 року) за номером 796.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами, що на час видачі державного акта на право колективної власності на землю він був членом колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське», а отже, не довів наявність підстав для набуття права на земельну частку (пай) із земель цього господарства. 

Проте з цими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке. 
Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
За змістом статті 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.  Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.  Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
Згідно з пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ №720/95) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.  Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Згідно пункту 2 Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Отже, за змістом наведених норм права сам факт включення ОСОБА_1 до списку громадян – членів колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області, які мають право на земельну частку (пай) (додатку до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №018 від 11.09.1995 року) за номером 796, безумовно підтверджує набуття ним права на земельну частку (пай) із земель КПАСТ «Левківське».
Разом з тим, за змістом ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України лише порушене, оспорене або не визнане цивільне право особи підлягає захисту в судовому порядку. 
Так, згідно статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі – Закон № 899-15) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.         Відповідно до пунктів 5-6 Указу №720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається 
державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.  Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.
       В обґрунтування позову позивач не зазначив, чи отримував він сертифікат на право на земельну частку (пай), чи виписувався такий сертифікат на його ім`я і чи зберігається він в архівах місцевого органу Держгеокадастру в разі неотримання позивачем. 
       В свою чергу за наявності виписаного сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я позивача в місцевому органі Держгеокадастру ОСОБА_1 не потребує підтвердження свого права на земельну частку (пай) в судовому порядку і має змогу реалізувати своє право на виділення в натурі земельної частки (паю) у встановленому законом порядку.
Так, згідно з ст. 3 Закону № 899-15 особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).
У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
За ч.ч.1-2 ст. 7 цього Закону проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб`єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом.
У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються у комунальну власність, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні.
Згідно ч.5 ст. 7 Закону № 899-15 проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) зберігається у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та у Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель.
За змістом ст. 9 Закону № 899-15 розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування.
Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі.
Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).
Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та у Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель.
Отже, за наявності виписаного сертифікату  на право на земельну частку (пай) на  ім`я позивача і збереження його  в архівах місцевого  органу Держгеокадастру позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та державної реєстрації за ним права власності на земельну ділянку. 
Представниця позивача не скористалася наданою апеляційним судом процесуальною можливістю подати відповідні документи на підтвердження цих обставин, а відтак, не довела, що право позивача на земельну частку (пай) порушене і підлягає захисту в судовому порядку. 
Відтак заявлений позов не підлягає задоволенню саме з підстав недоведеності факту порушення права позивача, а отже, оскаржуване рішення слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції вказаної постанови.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 вересня 2024 року змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції вказаної постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

 
Повна постанова складена 07 лютого 2025 року.

 
Судді                                                                         Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк