Постанова
Іменем України
 
04 лютого 2025 року
 
провадження №22-ц/824/6257/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів:  Желепи О. В., Шкоріної О. І.,
за участю секретаря Марченка М. С.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва
 
від 13 листопада 2024 року
 
в складі судді Яровенко Н. О.
 
у цивільній справі №755/13281/24 Дніпровського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до ОСОБА_1 
 
про збільшення розміру аліментів
 
                                   У С Т А Н О В И В:
26 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до   ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, а саме просила  збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, та визначити їх в твердій грошовій сумі - 20 000 грн, щомісячно, починаючи з липня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
Позовну заяву мотивувала тим, що на підставі судового рішення з вересня 2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання їх спільних дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 
Вказувала, що на момент її звернення до суду у відповідача змінилося матеріальне становище та обсяг доходів. У зв'язку із зростанням економічної кризи її матеріальне становище змінюється, а ріст цін спонукає до необхідності витрачати на утримання дітей значні кошти на відповідне харчування, шкільне приладдя, одяг, взуття, проїзд у транспорті, заняття в гуртках. Сума, яку перераховує відповідач для дітей, недостатня, тоді як останній є молодою, здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має та отримує стабільну заробітну плату.
Також вказувала, що донька та син навчаються в загальноосвітній школі №145 Дніпровського району м. Києва, син відвідує спортивну секцію з боксу, щомісячна оплата якої становить 1 500 грн, згідно виписок з медичних документів діти часто хворіють.
Позивачка, посилаючись на вказані обставини, вважала, що наявні підстави для задоволення позову про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з частки на тверду грошову суму. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення справи.
 
Як на підставу скасування рішення суду посилалася на те, що відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплати ним аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі. 
 
Судом не враховано, що відповідач має обов'язок брати участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей, а також те, що батьки мають рівні обов'язки щодо їх утримання. Натомість суд вказує на те, що позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не доведено належними доказами необхідність стягнення аліментів у розмірі                 20 000 грн.
 
Вказувала, що рівень її заробітної плати не надає можливостей повноцінно утримувати родину, що позбавляє дітей більших можливостей, наприклад відвідувати секції та гуртки, а добровільно такі витрати відповідач не покриває.
 
Також, як на підставу скасування рішення суду в апеляційній скарзі зазначила обставини та положення закону, які ідентичні, зазначеним в позовній заяві.
 
За вказаних обставин, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення.
 
Позивачка в судовому засідання апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Відповідач, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі є батьками  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 вересня 2013 року із ОСОБА_1 на користь позивачки стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.09.2013 і до досягнення дітьми повноліття.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Аналіз вказаної норми закону приводить до висновку, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Крім цього, наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.
Отже, враховуючи зміст статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та, зокрема, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. 
Таким чином, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін.
Крім того, як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Звертаючись до суду з позовом саме позивач повинен надати докази на підтвердження наявності правових підстав для зміни розміру аліментів та довести, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі            20 000 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, у відповідності до вимог ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, не надала суду доказів погіршення свого матеріального стану, як і доказів значного покращення матеріального стану відповідача, що є законною підставою для зміни розміру аліментів.
До того ж, суд першої інстанції обґрунтовано вказав у рішенні, що позивачка не надала суду інформації про щомісячні доходи платника аліментів, хоча це є її процесуальним обов`язком.
 
Також суд першої інстанції надав правову оцінку доводам позивачки про те, що зростання цін та збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та сам факт, що відповідач є працездатною, здоровою особою і не має інших утриманців, згідно вимог ст. 192 СК України та правової позиції Верховного Суду не є самостійною підставою для збільшення розміру аліментів.
 
Посилання в апеляційній скарзі, що відповідачем не було подано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплати ним аліментів у твердій грошовій сумі не спростовують висновку суду про недоведеність позовних вимог та зводяться до власного тлумачення положень сімейного законодавства, якими визначено підстави та умови для зміни розміру аліментів, в тому числі способу їх присудження.
 
Доводи апеляційної скарги, що суд не врахував обов'язку відповідача брати участь в утриманні своїх дітей, а також рівного обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані обставини підлягають доведенню під час вирішення спору про призначення аліментів. А у спорі про збільшення розміру аліментів, згідно вимог ст. 192 СК України, підлягає доведенню саме позивачем зміна сімейного та матеріального стану платника аліментів у кращу сторону, що дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі.
 
З огляду на викладене також не заслуговують на увагу судової колегії доводи апеляційної скарги про те, що рівень доходу позивачки не надає їй можливості повноцінно утримувати родину та позбавляє дітей більших можливостей.
Інших доводів апеляційна скарга не містить. А наведені в ній аргументи фактично за своїм змістом є доводами позовної заяви, яким в оскаржуваному рішенні надано належну правову оцінку.
За вказаних обставин та наведених положень закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка не надала суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, згідно яких наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів.
 
Доводи скаржника, що відповідач добровільно не покриває додаткових витрат на утримання дітей не є підставою для скасування оскаржуваного рішення та не позбавляє позивача звернутися до суду з таким позовом.
 
Крім того, відмова суду в задоволенні позову не позбавляє позивача звернутися до суду з позовом з інших обґрунтувань, в якому викласти обставини покращення  матеріального стану відповідача і зазначити докази, які це підтверджують.
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України               
 
                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 04 лютого 2025 року.
 
Головуючий                                                                     О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                     О. В. Желепа
 
                                                                                   О. І. Шкоріна