ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11023/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 січня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Ганечко О.М.,
                                                          Кобаля М.І.,

При секретарі                                   Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивача на рівнозначну посаду та призначення його на нижчу посаду поза апаратом Міністерства оборони України;
- визнати протиправним та скасувати наказ Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 15.06.2022 року №125 в частині призначення позивача - колишнього заступника директора Департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, на посаду Начальника відділу аудиту системи внутрішнього контролю - заступником начальника південного територіального управління внутрішнього аудиту, ВОС - НОМЕР_1;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивача на посаду, рівнозначну посаді заступника директора Департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України;
- зобов`язати Міністерство оборони України перерахувати та виплатити на користь позивача різницю за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, що він недоотримав внаслідок незаконного переміщення з 18.06.2022 до дня фактичного поновлення на посаді.
Позов обґрунтовано протиправністю прийняття наказу Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 15.06.2022 №125 в частині призначення позивача як колишнього заступника директора Департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України на посаду Начальника відділу аудиту системи внутрішнього контролю - заступником начальника південного територіального управління внутрішнього аудиту, ВОС - НОМЕР_1.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним судом рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги - задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки наявності двох рівнозначних посад у Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України на момент винесення наказу директора Департамента кадрової політики Міністерства оборони України від 15.06.2022 №125 в частині призначення позивача на нижчу посаду, а не на рівнозначну посаду.
На думку апелянта, нерозміщення його після проведення організаційних заходів на рівнозначній або вищій посаді свідчить про свідоме та маніпулятивне небажання директора Департамента кадрової політики Міністерства оборони України виконувати норми Положення №1153/2008, оскільки на момент підписання ним листа від 05.04.2022 №4129 про неможливість розміщення позивача у структурі Міністерства оборони України у штаті Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України були три новостворені (введені) вакантні посади (директор Департаменту та дві посади заступників директора. 
Оскільки організаційними заходами у Міністерстві оборони України, які були проведені відповідно до переліку 01/080 було скорочено (виведено) три штатні посади, в тому числі і посаду, яку обіймав позивач, і створено три нові посади, на одну з яких, в порушення пункту 119 Положення про проходження громадянами військової служби, позивач не був впершу чергу призначений, вказане свідчить про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що скорочення штатних посад та зміна організаційно-штатної структури є підставою для зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання.
Враховуючи, що за повідомленням начальника Кадрового центру Збройних Сил України, лист від 26.04.2022 № 321/кц/3517, станом на 25.04.2022 можливість розміщення позивача у Збройних Силах України на рівнозначних та вищих посадах за основною або спорідненою військовими спеціальностями відсутня, та позивач з 19.03.2024 не проходить військову службу у Збройних Силах України, а є особою звільненою з військової служби за станом здоров`я з виключенням із військового обліку, відтак стан здоров`я ОСОБА_1 не дозволяв йому в повному обсязі виконувати обов`язки військової служби на будь-яких посадах, що вказує про безпідставність позовних вимог.
У додаткових поясненнях відповідачем зауважено, що позивач не мав жодних переваг у порівнянні з іншими військовослужбовцями для призначення на рівнозначну посаду в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, а також було враховано тривале перебування ОСОБА_1 на лікарняному.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністра оборони України №338 від 05.05.2022 (по особовому складу) відповідно до п.п. 1 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та директиви Міністерства оборони України від 30.03.2022 №Д-226/8 полковника ОСОБА_1 , заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України з 06.05.2022.
У подальшому, Наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України №125 від 15.06.2022 (по особовому складу) відповідно до п. 117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, колишнього заступника директора Департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, призначено начальником відділу аудиту системи внутрішнього контролю - заступником начальника Південного територіального управління внутрішнього аудиту, ВОС-НОМЕР_1.
Не погоджуючись з вказаним рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наказ директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 15.06.2022 року №125 в частині призначення позивача як колишнього заступника директора Департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, на посаду начальника відділу аудиту системи внутрішнього контролю - заступником начальника південного територіального управління внутрішнього аудиту, ВОС - НОМЕР_1 прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства, тому такий наказ є правомірним.
Як наслідок, позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивача на посаду, рівнозначну посаді заступника директора Департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, перерахувати та виплатити на користь позивача різницю у грошовому забезпеченні за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, яка виникла внаслідок переміщення з 18.06.2022 до дня фактичного поновлення на посаді, також не можуть бути задоволені.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Приписами статті 2 вказаного Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Згідно з частинами п`ятою та сьомою статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
При цьому, у відповідності до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.
У свою чергу, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII (далі- Закон №3543-XII) закріплює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
За правилами статті 1 вищезазначеного Закону мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відтак, починаючи з 24.02.2022 триває воєнний стан, період дії якого у розумінні Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
У той же час, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене      Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008      (далі - Положення №1153/2008).
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно із абзацом 1 пункту 81 Положення №1153/2008 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
Відповідно до пункту 83 Положення №1153/2008 військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.
Відповідно до пункту 85 Положення №1153/2008 просування по службі військовослужбовців здійснюється за рейтинговим принципом та за умови перебування військовослужбовців у резерві або на конкурсній основі на посади науково-педагогічних (наукових) працівників.
Порядок формування та використання резерву, а також порядок призначення осіб офіцерського складу на посади науково-педагогічних (наукових) працівників визначаються Міністерством оборони України.
У той же час, абзацом 2 пункту 257 Положення №1153/2008 передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Так, норми пункту 112 Положення №1153/2008 визначають підстави та порядок пререміщення військовослужюовця на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої, а також визначають обставини неможливості такого переміщення.
Приписами пункту 116 Положення №1153/2008 передбачено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання допускається, зокрема, в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.
Відповідно до пункту 118 Положення №1153/2008 у разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони, зокрема, зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення.
Враховуючи викладені норми, вбачається, що скорочення штатних посад та зміна організаційно-штатної структури є підставою для зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання.
Тобто, у випадку неможливості під час проведення організаційно-штатних заходів призначення військовослужбовця на рівнозначні посади, командир відповідного органу приймає рішення про призначення його на нижчу посаду (якщо посадовий оклад при цьому не зменшується) або рішення про зараховування його у своє розпорядження.
У той же час, зарахування військовослужбовця у розпорядження командира є винятковим заходом, який застосовується лише за умови, що за наслідками проведення організаційно-штатних заходів питання подальшого службового використання вивільнених військовослужбовців не було вирішено.
Відтак, для правильного вирішення даної справ впершу чергу необхідно з`ясувати суть змін організаційно-штатних заходів в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, а відтак і їх юридичні наслідки.
Як свідчать матеріали справи, 30.03.2022 заступником Міністра оборони України подано доповідну записку Міністру оборони України, якою у зв`язку з необхідністю удосконалення структури Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та приведення її у відповідність до визначених функцій та завдань запропоновано схему організації Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України. Зазначена схема організації Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України затверджена Міністром оборони України.
Міністром оборони України 30.03.2022 підписано Директиву Міністерства оборони України №Д-226/8.
На виконання вказаної директиви Міністерства оборони України від 30.03.2022 №Д-226/8 «Про проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України у 2022 році» введено Перелік змін до штату №01/080 - Міністерство оборони України, який направлено для керівництва листом Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 02.04.2022 №226/919. 
У подальшому, на підставі директиви Міністерства оборони України від 30.03.2022 №Д-226/8 та зазначеного Переліку для забезпечення діяльності Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України відповідно до наказу Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України від 05.05.2022 №12 введено в дію з 06 травня 2022 року перелік змін до штату Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.
Вказаним Переліком змін до штату № 01/080 - Міністерство оборони України від 02.04.2022 №226/919 передбачено проведення у Міністерстві оборони України організаційного заходу, в тому числі і в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, шляхом виведення зі штату 3-х посад військовослужбовців та 16 цивільних посад та введення 3-х посад військовослужбовців та 16 цивільних посад.
Тобто, вказаним Переліком змін до штату № 01/080 Міністерство оборони України (центральний апарат Міністерства оборони України) від 02.04.2022 №226/919 передбачено проведення у апараті Міністерства оборони України організаційного заходу, в тому числі і в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, без скорочення чисельності та штату № 01/080.
Як наслідок, відповідно до Переліку змін до штату від 02.04.2022 №226/919, у тому числі і відділ аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, який очолював позивач, виведено зі складу Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України в повному складі.
Вказаним Переліком змін до штату № 01/080 - Міністерство оборони України від 02.04.2022 №226/919 передбачено проведення у Міністерстві оборони України організаційного заходу, в тому числі і в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, шляхом виведення зі штату 3-х посад військовослужбовців та 16 цивільних посад та введення 3-х посад військовослужбовців та 16 цивільних посад.
Тобто, вказаним Переліком змін до штату № 01/080 Міністерство оборони України (центральний апарат Міністерства оборони України) від 02.04.2022 №226/919 передбачено проведення у апараті Міністерства оборони України організаційного заходу, в тому числі і в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, без скорочення чисельності та штату № 01/080.
Фактично на підставі Переліку змін до штату № 01/080 було здійснено перейменування відділів у складі Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України без їх відповідного скорочення.
Як наслідок, відповідно до Переліку змін до штату від 02.04.2022 №226/919, у тому числі і відділ аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, який очолював позивач, виведено зі складу Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України в повному складі.
Відповідно, тимчасово виконуючим обов`язки директора Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України 04.04.2022 за вих. 234/480 на адресу Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України направлено лист з переліком військовослужбовців Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, посади яких скорочуються, для визначення їх подальшого використання, серед яких і посада позивача.
Листом від 06.04.2022 №226/939 Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України повідомлено Кадровий центр Збройних Сил України, що можливості розміщення ОСОБА_1 , заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту управління державниїх майном на відповідній посаді в апараті та військових частин, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оброни України, немає. З метою прийняття Міністром оборони України рішення стосовно визначення подальшого службового становища запитано надати перелік вакантних посад у Збройних Силах України, що відповідає основній або спорідненій спеціальності, рівню військової освіти, а також набутому досвіду служби офіцерів. За результатами опрацювання порушеного питання визначено проінформувати Департамент кадрової політики Міністерства оброни України.
Втім, відповідно до повідомлення начальника Кадрового центру Збройних Сил України від 26.04.2022 №321/кц/3517 станом на 25.04.2022 можливість розміщення позивача у Збройних Силах України на рівнозначних та вищих посадах за основною або спорідненою військовими спеціальностями відсутня.
Як наслідок, наказом Міністра оборони України №338 від 05.05.2022 (по особовому складу) відповідно до п.п. 1 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та директиви Міністерства оборони України від 30.03.2022 №Д-226/8 полковника ОСОБА_1 , заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України з 06.05.2022.
При цьому, судом першої інстанції вірно відзначено, що позивачем не оскаржується Директива Міністерства оборони України від 30.03.2022 №Д-226/8 в частині організаційних заходів у Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 05.05.2022 № 338 щодо зарахування позивача у розпорядження.
Пунктом 117 Положення №1153/2008 закріплено, що призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що увільнення позивача від займаної посади та зарахування в розпорядження при проведенні організаційних заходів не є звільненням зі служби чи зміною істотних умов праці, оскільки позивач залишився на термін перебування у розпорядженні Департаменту внутрішнього аудиту Міністра оборони України на всіх видах забезпечення та у списках, та мав виконувати обов`язки військової служби.
У свою чергу, за правилами підпункту 3 пункту 82 Положення №1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, призначення на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад; за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду - на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад.
Пунктом 94 Положення №1153/2008 передбачено, що переміщення військовослужбовців з вищих посад на нижчі здійснюється на підставах, передбачених: абзацами другим - шостим підпункту 3 та останнім абзацом пункту 82 цього Положення, - прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади; абзацом сьомим підпункту 3 пункту 82 цього Положення, якщо до військовослужбовців було застосовано таке дисциплінарне стягнення, як попередження про неповну службову відповідність (у випадку, визначеному частиною третьою статті 102 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України), пониження в посаді або пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу), - командирами (начальниками), яким відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України надано таке право.
Таким чином, дані норми містять вичерпний перелік підстав для призначення військовослужбовців на нижчі посади.
При цьому, посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад (тарифний розряд).
У силу вимог пункту 119 Положення №1153/2008 під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення військових посад, на вакантні посади в першу чергу призначаються військовослужбовці, які згідно із законодавством належать до категорій громадян, що користуються переважним правом залишення на службі чи першочерговим правом призначення на вакантні посади. Призначення всіх інших військовослужбовців здійснюється після вирішення питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.
У свою чергу, механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена      наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі - Інструкція №170).
Абзацом 3 пункту 4.28 Інструкції №170 передбачено, що під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення військових посад, переважне право на призначення надається військовослужбовцям з вищою кваліфікацією і вищою оцінкою службової діяльності.
Пунктом 12.2 Інструкція №170 закріплено, що неможливість використання військовослужбовців на військовій службі визначається відсутністю вакантних рівнозначних посад за основною або спорідненою військовими спеціальностями, що підтверджується відповідними службами персоналу, у межах: оперативного (повітряного) командування, з`єднань, військових частин, установ і закладів, підпорядкованих командуванням видів, органам військового управління окремих родів військ (сил), Генеральному штабу Збройних Сил України, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, Міністерству оборони України,- для осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу.
Тобто, враховується переважне право на залишення на роботі.
Так, у відповідності до пункту 13 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.
Вказана норма Закону передбачає виключне розповсюдження її на таку категорію громадян України, як «працівник», та відповідно відсутнє посилання на таку категорію громадян України, як «військовослужбовець».
При цьому, застосування пункту 13 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у Міністерстві оборони України та Збройних силах України, де кожен військовослужбовець є учасником бойових дій, є неможливим.
До того ж, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України (стаття 1), а повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніше як до запровадження таких умов (стаття 3).
Тобто, вимога щодо попередження військовослужбовця про скорочення посади нормативно-правовими актами щодо проходження військової служби не передбачена.
З урахуванням існуючої штатної структури та схеми організації Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, прийнятого 06.05.2022 Міністром оборони України, рішення про призначення на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту використання бюджетних коштів Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України (наказ по особовому складу) від 06.05.2022 № 340, іншого військовослужбовця, на час вирішення питання щодо подальшого службового використання позивача у департаменті була вакантною посада заступника директора департаменту - начальника відділу логістичного забезпечення.
Згідно затвердженого 04.05.2022 директором Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України Положення про відділ аудиту логістичного забезпечення Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України специфічними завданнями відділу є виконання завдань та функцій, покладених на департамент, щодо організації та здійснення логістичного забезпечення у діяльності підконтрольних суб`єктів.
У відповідності до вимог Порядку логістичного забезпечення сил оборони під час виконання завдань з оборони держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1208, логістичне забезпечення - це комплекс заходів із: планування логістичного забезпечення; визначення потреб в озброєнні, бойовій (військовій та спеціальній) техніці, спеціальних і транспортних засобах, матеріально-технічних засобах та послугах; проектування, розроблення (модернізація та модифікація) озброєння, військової та спеціальної техніки та матеріально-технічних засобів, їх закупівлі, постачання, зберігання, ремонту, технічного обслуговування, контролю експлуатації (використання); реалізації, списання та утилізації надлишкового озброєння, військової та спеціальної техніки і матеріально-технічних засобів; планування та здійснення військових перевезень усіма видами транспорту; закупівлі робіт і послуг лазне-прального та торговельно-побутового обслуговування; організації харчування; розквартирування військ (сил, органів); закупівлі або будівництва, технічного обслуговування, експлуатації об`єктів військової інфраструктури тощо.
Відтак, добір кандидатів на вказану посаду передбачав врахування їх освіти, фахової підготовки, досвіду служби, професійної компетентності у відповідній сфері тощо, вимогам щодо яких відповідає особа, призначена наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 30.06.2022 № 553.
Посилання скаржника про його перевагу у кваліфікації, колегія суддів оцінює критично, оскільки вимогами нормативно-правових актів з питань внутрішнього аудиту не зазначено обов`язкової сертифікації внутрішніх аудиторів та не передбачено наявності сертифіката при призначенні на посади до Департаменту та територіальних управлінь внутрішнього аудиту.
Крім того, наявний у позивача сертифікат аудитора Аудиторської палати України свідчить про присвоєння кваліфікації аудитора на підставі Закону України «Про аудиторську діяльність», дія якого не поширюється на внутрішніх аудиторів центральних органів влади.
У той же час, Закон України «Про аудиторську діяльність» втратив чинність з 01.10.2018, на підставі Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність» від 21.12.2017 №2258-VIII.
У свою чергу, статтею 2 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність» визначено, що цей Закон не поширюється на діяльність органів державної влади, їх підрозділів та посадових осіб, уповноважених законами України на здійснення державного фінансового контролю, а також на діяльність з внутрішнього аудиту юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Отже, враховуючи зазначене, жодної переваги у порівнянні з іншими військовослужбовцями, наявний сертифікат аудитора від 31.05.2018 №360/2 позивачу не надає.
До того ж, згідно з матеріалами справи, у період з 17.01.2022 по 22.01.2022 та з 15.02.2022 по 07.05.2022 позивач перебував у військовому шпиталі на обстеженні та лікуванні, у відпустці, на військово-лікарських комісіях та фактично не виконував свої службові обов`язки за призначенням, не зважаючи на необхідність оперативного та дієвого виконання поставлених завдань в умовах воєнного стану.
При цьому, колегія суддів враховує, що військовослужбовцем повинна бути особа, яка перебуває на публічній службі та повинна мати відповідний стан здоров`я для проходження нею військової служби.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, позивач не мав переваг у порівнянні з іншими військовослужбовцями, враховуючи, що Наказом Міністра оборони України від 06.05.2022 №340 полковника ОСОБА_2 , начальника відділу аудиту системи внутрішнього контролю - заступника начальника Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту, увільнено від займаної посади і призначено заступником директора Департаменту - начальником відділу аудиту використання бюджетних коштів Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, ВОС - НОМЕР_1.
Крім того, Наказом Міністра оборони України від 30.06.2022 №553 полковника ОСОБА_3 , начальника відділу аудиту системи внутрішнього контролю - заступника начальника Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту увільнено від займаної посади і призначено заступником директора Департаменту - начальником відділу аудиту логістичного забезпечення Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, ВОС - НОМЕР_1.
Зазначені особи є кваліфікованими кадрами, які мали відповідний досвід роботи, освіту, фахову підготовку та професійну компетентність у відповідній сфері. 
Наведені обставини свідчать про безпідставність позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо непризначення позивача на рінозначну посаду та призначення його на нижчу посаду поза апаратом Міністерства оборони України, та правомірності застосування відповідачем положень пункту 118 Положення №1153/2008 щодо зарахування його у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення №1153/2008.
Також, колегія суддів зауважує, що визнання неправомірним не призначення позивача на посаду, рівнозначну посаді заступника директора Департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, позивачем пов`язується з незаконним переміщенням на нижчу посаду як спосіб захисту прав та інтересів, проте цей спосіб передбачає подальше проходження позивача на військовій службі за відповідною посадою.
Втім, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за пп. «б» частини третьої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) на підставі Наказу №95 від 15.03.2024, який позивачем не оскаржується і в судовому порядку не визнавався незаконним.
Вказане звільнення було проведено на підставі рапорту позивача від 05.03.2024, де повідомлено про видане свідоцтво про хворобу №320 від 28.02.2024 про визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 15.06.2022 року №125 в частині призначення полковника ОСОБА_1 , колишнього заступника директора Департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, на посаду начальника відділу аудиту системи внутрішнього контролю - заступником начальника південного територіального управління внутрішнього аудиту, ВОС - НОМЕР_1 прийнятий у відповідності до вимог, визначених чинним законодавством України.
Як наслідок, позовні вимоги про перерахунок та виплату на користь позивача різниці за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, що він недоотримав внаслідок незаконного переміщення з 18.06.2022 до дня фактичного поновлення на посаді, також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог у задоволенні якої судом було відмовлено.
При цьому, колегія суддів враховує, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 заяву ОСОБА_1 про часткову відмову від позову - задоволено, прийнято часткову відмову ОСОБА_1 від позову, рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Міністерство оборони України призначити позивача на посаду, рівнозначну посаді заступника директора Департаменту - начальника відділу аудиту управління державним майном Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України - визнано нечинним, а провадження в частині зазначених позовних вимог - закрито.
З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          О.М. Ганечко

                                                                                            М.І. Кобаль