ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/16833/23-ц
провадження № 61-10465св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,                                
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Національний банк України, 
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник -  адвокат Олекса Людмила Анатоліївна, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року у складі судді                   Григоренко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня                2024 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Нежури В. А., Невідомої Т. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного банку України (далі - НБУ) про відшкодування матеріальної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») були укладені договори банківського вкладу, а саме: Договір банківського вкладу «Живи сонячно» № 245D-660534 від 25 лютого 2016 року на суму 30 000 доларів США зі строком з 25 лютого 2016 року по 25 серпня                2016 року; Договір банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах (золото) № 245D-2134 від 21 жовтня 2015 року зі строком з 21 жовтня 2015 року по 21 жовтня 2016 року. 
Відповідно до постанови Правління НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 04 травня 2016 року прийнято рішення № 463 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик». 
Згідно рішення Правління НБУ від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Відповідно до довідки уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» від 14 листопада 2016 року № 2-3/3/11311 вимоги позивача акцептовані у сумі 1 122 595,62 грн - 7 черга задоволення та 572 371,73 грн - 4 черга задоволення.
Разом із тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду                м. Києва від 19 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі № 826/6665/16, якими було визнано протиправним та скасовано Постанову НБУ про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних. 
У зв`язку із цим, позивач вважає, що внаслідок такого неправомірного рішення НБУ йому було завдано майнову шкоду у розмірі 1 794 967,35 грн.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з НБУ на свою користь зазначену суму майнової шкоди.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у доведенні ПАТ «КБ «Хрещатик» до неплатоспроможності та доказів заподіяння шкоди протиправними діями чи бездіяльністю НБУ, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та неправомірними діями останнього, у зв`язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Олекси Л. А. звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Олексою Л. А., залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19 липня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Олекси Л. А. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2024 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким позов задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
19 серпня 2024 року від НБУ до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 
 
18 вересня 2024 року  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Олекси Л. А. подав до Верховного Суду відповідь на відзив, у якій підтримав вимоги касаційної скарги.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
21 серпня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи
Судами встановлено, що 21 жовтня 2015 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та   ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах (золото) № 245D-2134, відповідно до умов якого банк прийняв банківські метали (золото) вкладника на вкладний (депозитний) рахунок вагою 1 079,50 грам, що становить 34,707 тройських унцій, на термін з 21 жовтня 2015 року по 21 жовтня 2016 року, з умовою сплати процентної ставки у розмірі 2,5% річних від суми вкладу.
Факт внесення банківських металів ОСОБА_1 на вкладний рахунок підтверджується актом прийому-передачі банківських металів № 1 до Договору про відкриття та ведення поточного рахунку у банківських металах НОМЕР_1 від 21 жовтня 2015 року та копією меморіального ордеру № 245/10058 від 21 жовтня 2015 року.
25 лютого 2016 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1  укладено договір банківського вкладу «Живи сонячно» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (6 місяців) № 245D-660534, відповідно до умов якого банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається банком на його ім`я у розмірі 30 000 доларів США на термін з              25 лютого 2016 року по 25 серпня 2016 року, зі сплатою процентної ставки на вклад у розмірі 9% річних щомісячно.
Факт внесення коштів ОСОБА_1 на вкладний рахунок підтверджується копією меморіального валютного ордеру № 245/17513 від 25 лютого 2016 року.
Постановою Правління НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних. В цей же день виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Відповідно до рішення Правління НБУ від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в тому числі, з підписанням всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку в порядку в порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Костенку І. І. на два роки з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно.
Згідно з довідкою ПАТ «КБ «Хрещатик» від 14 листопада 2016 року № 2-3/3/11311 на підставі заяви ОСОБА_1 від 16 червня 2016 року його визнано кредитором на акцептовану банком суму в розмірі 1 122 595,62 грн. Задоволення вимог здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку у 4 чергу (на загальну суму                   572 371,73 грн), у 7 чергу (на загальну суму 1 122 595,62 грн), відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Предметом позову у розглядуваній справі є вимога до НБУ про відшкодування шкоди, завданої позивачу як кредитору ПАТ «КБ «Хрещатик».
Відносини, що виникають у зв`язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією таких банків, регулюються, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року                 № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).
Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. 
Згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, визначеному статтею 51 Закону № 4452-VI,  здійснює продаж майна банку, що ліквідується.
Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, встановленої статтею 52 цього Закону.
Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу (пункт 4 частини першої статті 52 Закону № 4452-VI). 
Вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними з банком особами, юридичних осіб -  клієнтів банку, які не є пов`язаними з банком особами погашаються у сьому чергу (пункт 7 частини першої статті 52 Закону № 4452-VI).
Встановлено, що між  ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини за правочинами, строк дії яких не сплив на момент введення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик».
Ураховуючи, що між позивачем і ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт завдання шкоди, протиправність дій завдавача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за завдання шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вона завдана, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У постанові від 21 липня 2022 року у справі № 757/39848/18 Верховний Суд дійшов висновку, що «запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та початок процедури ліквідації унеможливлює виплату коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відкликання Національним банком України банківської ліцензії банку та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, визнаних в межах ліквідаційної процедури банку, але заявлених до стягнення в іншому порядку, не допускається, оскільки це має наслідком порушення рівності прав вкладників банку та порушує принципи виведення неплатоспроможного банку з ринку. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивач не довів протиправність дій відповідачів, внаслідок яких йому було завдано шкоди на суму неповернутих вкладів, внесених до ПАТ «Дельта Банк». Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що є його процесуальним обов`язком, протиправної поведінки з боку НБУ, оскільки винесені ним постанови про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних, неплатоспроможних та про відкликання банківської ліцензії, відповідають положенням закону, 
є чинними та скасовані не були. Розміщені позивачем на рахунках 
у ПАТ «Дельта Банк» як банківські вклади кошти (у загальному розмірі неповернутих вкладів на суму 3 556 001,99 грн) не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми у порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України із відповідачів. Вимоги на суму 3 556 001,99 грн було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк». Позивач не втратив право на ці кошти. Процедура ліквідації банку триває. Задоволення вимог окремого кредитора, визнаних в межах ліквідаційної процедури банку, але заявлених до стягнення в іншому порядку, не допускається, оскільки це має наслідком порушення рівності прав вкладників банку та порушує принципи виведення неплатоспроможного банку з ринку».
Наявність шкоди, протиправність дій її завдавача і причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах і відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.
Отже, обов`язковою умовою відшкодування завданих збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди.
Установивши, що правовідносини, які виникли між  ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик», є договірними, які регулюються нормами цивільного законодавства, і позивач не довів, що внаслідок дій чи бездіяльності НБУ він позбавлений можливості повернути кошти з банківських рахунків, що завдало йому шкоду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Наведене узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду 
у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 07 травня 2020 року 
у справі № 757/62120/18-ц, від 05 листопада 2021 року у справі 
№ 757/32858/18, від 07 червня 2022 року у справі № 757/65202/17-ц, 
від 16 червня 2022 року у справі № 757/75447/17-ц, від 12 cерпня 2022 року у справі № 757/40411/18-ц, від 01 лютого 2023 року 
у справі № 757/27406/19-ц, від 08 травня 2024 року у справі № 757/13236/21, від 21 серпня 2024 року у справі № 404/6399/22-ц.
Колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою НБУ та шкодою підтверджує постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у справі № 826/6665/16, оскільки у зазначеній постанові відсутні висновки стосовного того, що внаслідок дій чи бездіяльності НБУ було порушено права позивача на отримання коштів за банківськими договорами, або що саме дії НБУ призвели до неплатоспроможності ПАТ «КБ «Хрещатик».
Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994  року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від  27  вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Олекса Людмила Анатоліївна, залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                  Є. В. Коротенко
         
         А. Ю. Зайцев
         
         М. Ю. Тітов