КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 757/48582/23-ц                                                                   Головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
Провадження № 22-ц/824/815/2025                                                           Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
13 січня 2025 року                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
 
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2023 року приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»(далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 15 543,08 грн, 3 % річних у розмірі 389,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 127,25 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником квартири і споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , які надаються позивачем на підставі відповідного договору від 01 листопада 2016 року, укладеного між сторонами.
Однак, відповідач в порушення умов договору та вимог, що передбачені чинним законодавством, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих за період з 01 листопада 2019 року по 31 липня 2023 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконав належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 14 814,14 грн. У зв`язку з простроченням оплати спожитих комунальних послуг відповідач також зобов`язаний сплатити на користь їх виконавця 3 % річних у розмірі 389,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 127,25 грн від простроченої суми боргу.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 15 543,08 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 567,72 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат з підстав наявної заборони в умовах воєнного стану нараховувати та стягувати вказані суми, суд першої інстанції не врахував положення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206, яким передбачено, що такі обмеження застосовується з 24 лютого 2022 року.
З врахуванням вимог цієї постанови Кабміну (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних взаємовідносин) позивачем було нараховано відповідачу 3 % річних у розмірі 389,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 127,25 грн за прострочення сплати заборгованості, яка виникла з листопада 2019 року до лютого 2022 року.
Згідно розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, в рядках колонок «інфляційні втрати, грн.» та «3 % річних, грн.»зазначено «0,00», тобто відсутні вказані нарахування, починаючи з лютого 2022 року по липень 2023 року.
ПрАТ «АК «Київводоканал» звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 не підлягають нарахуванню та стягненню інфляційні нарахування, проценти річних, які нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги саме в період воєнного стану, тобто починаючи з 24 лютого 2022 року.
Отже, вимоги вказаної постанови при здійсненні нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, які не є штрафними санкціями, були дотримані позивачем, тому він має право на стягнення з ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 389,99 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 127,25 грн у зв`язку із простроченням ним оплати за житлово-комунальні послуги в період з листопада 2019 року до початку запровадження воєнного стану - 24 лютого 2022 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «АК «Київводоканал», а ухвалою суду від 05 грудня 2024 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Іншою ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року визнано неподаною та повернуто скаржнику.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить оскаржуване позивачем рішення суду скасувати як незаконне і необґрунтоване, оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не врахував обставини пропуску ПрАТ «АК «Київводоканал» строку позовної давності та порушення ним при оформленні матеріалів позовної заяви вимог ЦПК України і Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, а також надав невірну оцінку наданим позивачем письмовим доказам (довідці, розрахунку заборгованості, акту).
03 та 09 грудня 2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до апеляційного суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача.
За змістом положень частини першої, третьої статті 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, в якій, зокрема, зазначає строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.
Разом з тим, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне (частина п`ята статті 174 ЦПК України).
07 листопада 2024 року Київський апеляційний суд, відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «АК «Київводоканал», визначив учасникам справи десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримав в електронному кабінеті користувача ЄСІТС «Електронний суд» 12 листопада 2024 року.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу скористався і не просив дозволу апеляційного суду подати додаткові пояснення, а суд за межами строку для подання відзиву на апеляційну скаргу не визнавав їх подання необхідним, тому ці пояснення колегія суддів залишає без розгляду.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ПрАТ «АК «Київводоканал» оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а в іншій частині це судове рішення не оскаржується, тому відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргуслід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 2008 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), є власником квартири НОМЕР_2 загальною площею 131,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
01 листопада 2016 року між ПАТ «АК «Київводоканал», яке 28 квітня 2017 року змінило найменування на ПрАТ «АК «Київводоканал», та  ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж).
Згідно із вказаним договором виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення холодної і гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових мереж), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені цим договором.
Відповідач належним чином не оплачував спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2023 року у нього по особовому рахунку № НОМЕР_1 виникла заборгованість у загальному розмірі 18 060,32 грн, що підтверджується довідкою ПрАТ «АК «Київводоканал» від 18 вересня 2023 року.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з листопада 2019 року по липень 2023 року, проведеного розрахунковим департаментом ПрАТ «АК «Київводоканал» по особовому рахунку № НОМЕР_1 , загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 18 060,32 грн, з яких: 15 543,08 грн - основна сума заборгованості, 389,99 грн - 3 % річних, 2 127,25 грн - інфляційні втрати.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України постановою від 05 березня 2022 року № 206 заборонив нараховувати та стягувати неустойку (штрафи, пеню), інфляційні нарахування, проценти річні, нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом цієї норми, правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до змісту цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи з правової природи відносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
В постанові Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. 
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Із розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення вбачається, що останнім місяцем нарахування 3 % річних та інфляційних втрат був січень 2022 року, а в подальшому протягом спірного періоду відповідні нарахування ПрАТ «АК «Київводоканал» по особовому рахунку відповідача не здійснювалися.
Отже, враховуючи, що зазначена вище постанова Кабміну застосовується з 24 лютого 2022 року, а3 % річних та інфляційні втрати були нараховані позивачем тільки до лютого 2022 року, висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про стягнення цих сум заборгованості не ґрунтуються на вимогах закону та встановлених обставинах даної справи.
ПрАТ «АК «Київводоканал», звертаючись до суду з позовом, установлені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 обмеженняпри здійсненні нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України були враховані і дотримані у повному обсязі, тому позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку з ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 389,99 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 127,25 грн у зв`язку із простроченням ним оплати за спожиті житлово-комунальні послуги в період з листопада 2019 року по лютий 2022 року.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявлених сум 3 % річних та інфляційних втрат з підстав встановленої заборони їх нараховувати в умовах запровадженого воєнного стану в Україні, відтак рішення суду в цій частині відповідно до положень статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
В частині задоволених позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 15 543,08 грн рішення суду першої інстанції не оскаржується сторонами, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат
Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).
Виходячи з наведеного, з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи, а саме 2 684,00 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 4 026,00,00 - за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 6 710,00 грн судових витрат.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» три проценти річних у розмірі 389,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 127,25 грн у зв`язку із простроченням оплати за спожиті житлово-комунальні послуги в період з листопада 2019 року по лютий 2022 року.
Змінити розподіл судових витрат у справі.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 6 710,00 грн сплаченого судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Судді:                                                                                   С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній