УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 січня 2025 року
м. Київ
Справа № 314/857/22
Провадження № 51-5190 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року, 
встановив:
ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказане судове рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2024 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги. 
Зокрема серед недоліків було зазначено те, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2)  неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПКУкраїни); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, які мають співвідноситися зі змістом оскаржуваних рішень та підставами їх ухвалення.
Крім цього, серед недоліків було зазначено, що у касаційній скарзі не вказувалося, у чому саме полягають порушення, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, які є підставою для їх скасування.
Було зазначено, що засудженим не вказано, в чому конкретно полягає невідповідність оскаржуваної ухвали апеляційного суду положенням статей 370, 419 КПК України. 
Також зазначалося, що вимоги, які були зазначені в касаційній скарзі              засудженим ОСОБА_4 , не узгоджувалися з положеннями ст. 436 КПК України.
Засудженому роз`яснювалось, що відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Тому серед недоліків було зазначено, що в поданій касаційній скарзі засуджений просить прийняти до розгляду в повному обсязі його скаргу та розглянути за його участю в залі судового засідання для надання суду доказів про порушення судами попередніх інстанцій. Зазначене прохання не узгоджувалося з положеннями ст. 436 КПК України. 
Тому назагал серед недоліків було зазначено, що в поданій касаційній скарзі засуджений  ОСОБА_4 не наводить обґрунтування заявлених вимог, яке в силу вимог ст. 438 КПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, з урахуванням положень статей 412-414 КПК України, а прохальна частина його касаційної скарги не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Також серед недоліків було вказано, що засуджений ОСОБА_4 не долучив до касаційної скарги копії оскаржуваної ухвали Запорізького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року. 
Як убачається з наявної у матеріалах провадження розписки, копія ухвали касаційного суду про залишення касаційної скарги без руху була вручена               засудженому ОСОБА_4 08 січня 2025 року в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№ 122)».
28 січня 2025 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , датована 20 січня 2025 року, однак, як видно зі змісту цієї скарги, вказані в ухвалі суду від 20 грудня 2024 року недоліки він усунув лише частково.
Зокрема засуджений ОСОБА_4 на усунення недоліків касаційної скарги надіслав до суду належним чином завірену копію оскаржуваної ухвали Запорізького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року та копію вироку Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 квітня 2024 року.
Однак, в новій касаційній скарзі засуджений знову не зазначає конкретних підстав для скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачених ст. 438 КПК України, а також не наводить обґрунтування вимог касаційної скарги із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу.
Також засуджений не наводить доводи, в чому саме, на його думку, полягає невідповідність оскаржуваної ухвали апеляційного суду положенням статей 370, 419 КПК України.
В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, й зосереджує свою увагу на аспектах незгоди з оцінкою окремих доказів судом, наполягаючи на власній думці щодо такої оцінки. Але указані аспекти в силу положень статей 433, 438 КПК України не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі, поданій на усунення недоліків, сформулював касаційні вимоги, які знову не відповідають положенням ст. 436 КПК України. 
Зокрема він просить скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції на додаткове розслідування. 
Оскільки суд касаційної інстанції згідно з положеннями ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, відсутність у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі обґрунтування вимог в контексті положень статей 412-414, 438 КПК України, невідповідність вимог касаційної скарги приписам ст. 436 КПК України перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому повторне залишення касаційної скарги без руху чинним КПК України не передбачено. 
Таким чином, у наданий строк засуджений ОСОБА_4 недоліки касаційної скарги не усунув, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її потрібно йому повернути.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження. 
У разі пропуску строку на касаційне оскарження з поважної причини, він може бути поновлений за заявою особи, яка подає касаційну скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.
Керуючись положеннями ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                          ОСОБА_3