ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12988/20          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
Іменем України

06 січня 2025 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Чаку Є.В., 
          Мєзєнцев Є.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Конярство України» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2021 по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Державного підприємства «Конярство України» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з відповідача податкового боргу зі сплати податку на додану вартість у сумі 4    448 874,19 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2021 позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для стягнення спірних сум відсутні.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 клопотання Державного підприємства «Конярство України» про закриття провадження задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2021 скасовано, а провадження у справі за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Державного підприємства «Конярство України» про стягнення коштів закрито, спірні правовідносини повинні вирішуватись у межах господарського судочинства в Господарському суді м. Києва в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства «Конярство України».
У свою чергу, постановою Верховного Суду від 19.03.2024 ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 скасовано, а справу передано до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Державним підприємством "Конярство України" подано до Головного управління ДФС у Запорізькій області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Запорізькій області) податкові декларації:
- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік звітну №9024959523 від 18.02.2019, уточнюючу № 9076253948 від 17.04.2019;
- з рентної плати за IV квартал 2019 року № 9332690960 від 24.01.2020;
- екологічного податку а IV квартал 2019 року № 9334109179 від 24.01.2020;
- з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № 9026592553 від 20.02.2019.
Головне управління ДФС у Запорізькій області в період з 18.03.2019 по 20.03.2019 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Державного підприємства "Конярство України" з питань дотримання вимог податкового законодавства з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік. за результатами якої складено акт від 03.04.2019 № 193/08-01-14-11/37404165, яким встановлено порушення пункту 270.1 статті 270, пункту 271.1 статті 271, статті 277, пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України в результаті чого занижено розмір плати за землю на загальну суму 2010558,03 грн.
У подальшому, 11.05.2019 на підставі зазначеного акту перевірки прийнято податкове повідомлення - рішення № 0006091411, яким до Державного підприємства "Конярство України" застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 1   005   279,02 грн за платежем земельний податок з юридичних осіб.
Головним управлінням ДФС у Запорізькій області 10.10.2019 винесено Державному підприємству "Конярство України" податкову вимогу № 109617-59 в якій визначено суму податкового боргу платника податків станом на 09.10.2019 у розмірі 4   149   053,10 грн. у тому числі штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 1   005   279,02 грн та пеня у розмірі 998   048,98 грн.
Вважаючи, що позивач не сплатив узгоджені суми грошового зобов`язання у встановлений строк, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про наявність підстав для задоволення позову, оскільки на підтвердження того, що у відповідача наявна податкова заборгованість в розмірі 4448874,19 грн. позивачем надано суду копії витягів з інтегрованої картки платника податків.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (далі - ПК) податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. В силу пункту 36.3 статті 36 ПК податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) , та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України;
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК).
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3 статті 57 ПК).
У розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, набуває статусу податкового боргу.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 ПК).
Відповідно до пункту 95.3 статті 95 ПК стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 20.1.34 статті 20 ПК контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відтак, позивач вправі звертатися до адміністративного суду із позовом про стягнення податкового боргу платників податків.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК).
Відтак, право на стягнення коштів платника податку, а відтак і право на звернення із відповідним позовом, виникає у контролюючого органу після спливу 30 календарних днів з моменту надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Як вбачається із матеріалів справи, контролюючим органом було сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ю» від 10.10.2019  № 109617-59.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів направлення податкової вимоги по рентній платі на суму 4151,62 та 1246 грн, а також податку на нерухоме майно на суму 15575,36 грн, оскільки пунктом 59.5 статті 59 ПК передбачено, що у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
Відомості про те, що із моменту надіслання податкової вимоги податковий борг був погашений у повному обсязі, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.
При цьому, колегія суддів враховує, що провадження за позовною заявою з оскарження податкового повідомлення-рішення №006091411 форми "Р" від 11.05.2019 та податкової вимоги від 10.09.2019 №109617-59 закрите згідно ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2021 у справі № 640/25826/21. Відомостей про повторне відкриття провадження з оскарження цих рішень матеріали справи не містять.
Відтак, оскільки податкове повідомлення-рішення, на підставі якого заявлена до стягнення частина сум податкового бору, не було скасоване, а процедура його оскарження є завершеною, то підстави для відмови у стягненні цих сум податкового боргу відсутні.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Конярство України» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2021 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          Є.В. Чаку

Суддя          Є.І. Мєзєнцев