ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3865/24  Номер провадження 33/814/1216/24	Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,
За участю секретаря Дороженка Р.Г.,
Захисника – адвоката Кожем`яки О.В.,
розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого  ОСОБА_1  на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та визнати свого сина ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та направити у зв`язку з цим на проходження програми для особи, що вчинила домашнє насильство.
В апеляційній скарзі вказує, що між ним та сином існують неприязні відносини на ґрунті спадкового майна, яке він заповів донці. І син ОСОБА_3 вчиняє відносно нього неодноразово домашнє насильство у вигляді економічного, психологічного та фізичного насильства.
Зазначає, що син зняв вхідні двері, тобто вчинив домашнє насильство економічного характеру, що також спричинило йому моральні страждання, тоді як вказаним діям останнього суд першої інстанції належної правової оцінки не надав. 

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КпАП України оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №029924, 03.09.2024року, близько 10:00 год. за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 умисно демонтував двері з приміщень домогосподарства свого батька ОСОБА_1 , чим завдав майнової шкоди та вчинив домашнє насильство економічного характеру, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник конфлікт на побутовому ґрунті, з приводу користування майном, який не містить ознак домашнього насильства, що виключає провадження по справі 
Окрім того суд вказав на відсутність доказів, які б доводили вину правопорушника, оскільки працівниками поліції було долучено лише заяву потерпілого, що не є достатнім для об`єктивного та всебічного розгляду справи, а доведеність вини не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Висновки суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Так, згідно заяви потерпілого ОСОБА_1 , 23.07.2024, близько 09:45 год. ОСОБА_4 схватив дошку і вдарив його по спині та по задньому місцю, висловлюючись нецензурною лайкою. В подальшому він зняв вхідні двері в будинок та літню кухню. Він викликав поліцію, яка прибувши на місці почала його звинувачувати в відсутності тілесних ушкоджень та повідомила, що будуть оформлювати хибний виклик, оскільки відсутнє домашнє насильство. Він почав їм доказувати, що двері зняті та винесені, на що ОСОБА_3 відповів, що він сам виготовляв двері, хоча матеріал на двері давав він. Поліції він сказав, що їм потрібно тіло, а не розслідування хуліганських дій ОСОБА_3 . 
До заяви ОСОБА_1 додав фотознімки будівлі зі знятими дверима, що стоять поруч.
Як пояснював притягнутий ОСОБА_5 в суді першої інстанції, а також під час апеляційного перегляду, внаслідок психічного стану батька та його неадекватних дій, вони не спілкуються декілька років та поводяться між собою як сусіди. При цьому в них поділено домашнє господарство та огород, вони відокремлено ведуть свій бюджет. Він має свою циркулярку, де виготовляє дерев`яні вироби, в тому числі ним було виготовлено і спірні двері, які він мав намір забрати за своїм місцем проживання. 
З цього приводу у них з батьком виникла сварка, під час якої він почав йому погрожувати викликати поліцію. 
Загалом, батько більше 20 разів звертався в поліцію щодо конфліктів з ним та вчинення домашнього насильства. Разом з тим, Полтавським районним судом провадження по справі №545/48/24 було закрито в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а по іншій справі №545/1069/24 постановою Полтавського апеляційного суду також було закрито провадження.
Наведені пояснення підтверджують зроблений судом першої інстанції висновок про існування між батьком та сином триваючого побутового конфлікту на ґрунті неможливості досягнути згоди щодо користування майном, яке кожен з учасників вважає своїм. 
Так, систематичні звернення ОСОБА_1 до органів поліції з приводу притягнення сина до відповідальності за домашнє насильство фактично бути по`вязані з існуванням такого побутового спору, який останні не можуть врегулювати вже тривалий час. 
Разом з тим, саме на батька ОСОБА_1 протягом року були складені протоколи за ст. 173-2 КУпАП та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності постановами Полтавського районного суду по справах №545/1071/24 та 545/3413/24, про що останній зазначав в своїй апеляційній скарзі.
Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Нормами зазначеного закону визначено, що фізичним насильством є така форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Сварка: гостра суперечка, що супроводиться взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.
Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Як зазначалося вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьком та сином, не заперечували непоодинокі випадки суперечок з приводу користування майном, які інколи закінчувалися сварками. 
Надаючи оцінку поясненням осіб, апеляційний суд приходить до висновку, що між сторонами має місце сімейний конфлікт на побутовому ґрунті, причини виникнення якого по`вязані з неможливістю вирішити свої майнові спори. 
При цьому, будь-яких доказів спричинення шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_1 , наявність якої є обов`язковою складовою правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, матеріалами справи не містять. 
Таким чином, сам по собі факт наявності між учасниками справи тривалого конфлікту та побутової сварки не може розцінюватись як скоєння правопорушення в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення домашнього насильства не знайшли свого об`єктивного підтвердження, оскільки невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги щодо завдання ОСОБА_1 психологічного насильства економічного та морального характеру не доведені матеріалами справи, а відтак таке твердження не спростовує висновок суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Відповідно до ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                         О.І. Обідіна