П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/35187/24	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:22.01.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області, ГУПФ України в Кіровоградській області про:
-          визнання незаконним та скасування рішення ГУПФ України в Кіровоградській області №155550005510 від 07 жовтня 2024 року в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
-          зобов`язання ГУПФ в Одеській області та ГУПФ в Кіровоградській області зарахувати до загального стажу роботи для призначення пенсії період роботи у період з 28 січня 1983 року по 25 березня 1986 рік, починаючи з моменту звернення до відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУПФ України в Одеській області тобто з 30 вересня 2024 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що рішенням ГУПФ України в Кіровоградській області за №155550005510 від 07 жовтня 2024 року їй відмовлено в призначенні пенсії за віком оскільки згідно поданих документів, стаж роботи становить 28 років 10 місяці 15 днів, а тому право на пенсію у відсутнє.
Позивач вважала зазначене рішення незаконним, протиправним та таким, що підлягає до скасування так як на момент подачі заяви їй виповнилося 60 років і згідно відомостей трудової книжки трудовий стаж складає понад 29 років. Уточнюючі довідки неможливо подати так як підприємство на якому працювала позивач, знаходиться на території країни агресора Російської Федерації.
Відповідач – ГУПФ України в Кіровоградській області позов не визнав, вказуючи, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано період трудової діяльності з 28 січня 1983 року по 25 березня 1986 згідно трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки дата видачі наказу про звільнення містить виправлення. Для зарахування періоду роботи необхідно надати належним чином оформлену довідку, видану за місцем роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів, та довідку про перейменування (в разі необхідності). Право на призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону, з урахуванням наявних документів, позивач набуде після досягнення 63-річного віку, з 29 вересня 2027 року.
Відповідач – ГУПФ України в Одеській області позов не визнав, вказуючи, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Кіровоградській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Кіровоградській області №155550005510 від 07 жовтня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 28 січня 1983 року по 25 березня 1986 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком.
Стягнути з ГУПФ України в Кіровоградській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги:
-          суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Таким чином, ГУПФ України в Кіровоградській області не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України. Враховуючи те, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж роботи у ГУПФ України в Кіровоградській області були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії;
-          чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці, проте, жодних допустимих доказів, передбачених п.3 Порядку №637 позивачем не було надано. Отже, висновок суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління не відповідає нормам матеріального права;
-          ГУПФ України в Кіровоградській області на підставі звернення позивача від 25 вересня 2024 та наданих документів, винесено рішення №155550005510 від 07 жовтня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком Позивачу, з посиланням на норми чинного законодавства та обґрунтуванням підстав відмови у призначенні пенсії. З тексту спірного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії послугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу, що дає право на призначення спірного виду пенсії. Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача;
-          відповідно до ч.1 ст. 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Згідно ч.2 ст. 73 Закону №1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Таким чином, задоволення такої позовної вимоги щодо стягнення судового збору призведе до нецільового використання коштів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30 вересня 2024 року звернулася до ГУПФ України в Одеській області із заявою щодо призначення йому пенсії за віком.
07 жовтня 2024 року ГУПФ України в Кіровоградській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №155550005510, з тих підстав, що: "…Страховий стаж особи становить 28 років 10 місяців 15 днів, стаж для визначення права з урахуванням пункту 3.1 Прикінцевих положень Закону становить 29 років 10 місяців 28 днів.
За результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано період трудової діяльності з 28 січня 1983 по 25 березня 1986 років згідно трудової книжки ( НОМЕР_3 ), оскільки дата видачі наказу про звільнення містить виправлення.
Для зарахування періоду роботи необхідно надати належним чином оформлену довідку, видану за місцем роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів, та довідку про перейменування (в разі необхідності)."
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на те, що позивач не є особою, відповідальною за правильність заповнення записів її трудової книжки, суд вважає, що неврахування відповідачем спірних періодів такої роботи позивача до страхового стажу є неправомірним.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей (доказів на підтвердження чого відповідачем до суду не надано) не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії. Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.
Суд першої інстанції також враховував доводи позивача про неможливість отримання додаткових документів про спірний період роботи зважаючи на те, що підприємство, на якому працювала позивач у спірний період, знаходиться на території РФ.
При цьому, зважаючи на скасування судом оскаржуваного рішення, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд першої інстанції вважав за доцільне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУПФ України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст.46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.п.1.1, 1.7, 4.1, 4.2, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, п.п.1-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, п.п.1, 18 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06 вересня 1973 року №656 "Про трудові книжки працівників та службовців".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг 60 років. Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати 31 рік страхового стажу. Саме відсутність 31 року страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно ч.2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З оскаржуваного рішення від 07 жовтня 2024 року №155550005510 вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії за віком стало те, що період трудової діяльності з 28 січня 1983 року по 25 березня 1986 року згідно трудової книжки ( НОМЕР_3 ), оскільки дата видачі наказу про звільнення містить виправлення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно п.п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
У трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено: з 28 січня 1983 року по 25 березня 1986 року період роботи в прядильно-ткацькій фабриці імені Я.М. Свердлова записи 3-6 трудової книжки НОМЕР_3 .
Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162, заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати (п.2.2). Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка (п.2.11). 
Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06 вересня 1973 року №656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі – Порядок №656) та вказаною вище Інструкцією.
Відповідно до п.1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 18 Порядку №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Враховуючи вищенаведене, колегія судів вважає за необхідне зазначити, що формальні неточності у трудовій книжці не є виною позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки стаж підтверджується основним документом – трудовою книжкою позивача, то спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, враховуючи сукупність наданих позивачем документів, про підтвердження спірного періоду роботи позивача, отже ОСОБА_1 протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта про необґрунтованість стягнення з ГУПФ України в Одеській області витрат по сплаті судового збору з посиланням на ст. 73 Закону №1058-IV, оскільки процесуальні правовідносини з приводу розподілу судових витрат регулюються ст. 139 КАС України, яка, стосовно цих правовідносин, є спеціальної правової нормою і тому підлягає застосуванню.
Згідно п.1 ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 березня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.