У х в а л а
Іменем України
27 січня 2025 року
м. Київ
Справа № 523/23735/21
Провадження № 61-11643ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - відповідач), інтереси якого представляє адвокат Тараненко Руслана Юріївна (далі - адвокат),
на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 8 липня 2024 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до відповідача про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 
в с т а н о в и в:
1.           У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: визнати незаконним і скасувати наказ відповідача №1776-К від 10 грудня 2021 року (далі - наказ) у частині відсторонення від роботи; зобов`язати відповідача допустити позивача до роботи; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Обґрунтував тим, що відповідач протиправно відсторонив його від роботи без збереження заробітної плати як такого, хто не отримав вакцинацію від COVID-19.
2.           12 червня 2023 року Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив: визнав незаконним і скасував наказ у частині відсторонення позивача від роботи; допустив позивача до роботи на посаді інженера з метрології Південного територіального управління в Національній енергетичній компанії «Укренерго» з дати відсторонення - з 10 грудня 2021 року; стягнув із відповідача 35 144,00 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу; допустив негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць; стягнув із відповідача на користь держави 3 220,80 грн судового збору.
3.           8 липня 2024 року Одеський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив рішення суду першої інстанції без змін. Мотивував так:
-                  вирішуючи питання про правомірність відсторонення працівника від роботи через відсутність профілактичного щеплення проти COVID-19, слід з`ясувати, чи було відсторонення нагально необхідним, наскільки саме воно сприяло досягненню мети. Для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і для його відсторонення від роботи, слід не тільки зважати на Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року № 2153, але й оцінювати загрозу, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема враховувати такі обставини як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких він перебуває і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у відрядження; контакт працівника з продукцією, яку буде використовувати (споживати) населення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21);
-                  згідно з наказом № 17 від 16 січня 2021 року позивач працює на посаді провідного інженера з метрології І категорії групи метрологічного забезпечення відділу метрології та обліку електричної енергії Департаменту експлуатації;
-                    немає фактів, які би підтверджували нагальність потреби у відстороненні позивача від роботи. Відповідач не довів, що обмежувальний захід у вигляді відсторонення позивача від роботи, який мав для останнього негативні наслідки, сприяв досягненню мети запобіганню зараженню вірусом. Томутакий захід не був пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача.
4.           15 серпня 2024 року адвокат в інтересах відповідача сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 27200/0/220-24 від 16 серпня 2024 року), у якій на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
5.           27 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Відповідач мав надати: додаткове обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду з відповідним підтвердженням інформації про вручення копії цього судового рішення; докази надсилання позивачеві копій касаційної скарги разом із доданими до неї матеріалами; документ про сплату судового збору у вказаному розмірі з доказами надсилання цього документа позивачу.
6.           11 і 24 жовтня 2024 року адвокат в інтересах відповідача сформував у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків та доповнення до неї, до яких приєднав: докази сплати судового збору у встановленому розмірі; роздруківку з електронного кабінету відповідача для підтвердження дати отримання постанови апеляційного суду; докази надсилання позивачеві копій касаційної скарги разом із доданими до неї матеріалами. Просив поновити строк на касаційне оскарження, оскільки копію постанови апеляційного суду від 8 липня 2024 року (повний текст складений 16 липня 2024 року) відповідач отримав 22 липня 2024 року, а касаційну скаргу подав 16 серпня 2024 року. Обґрунтував її так:
-                  апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування цих норм, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21;
-                  трудові обов`язки позивача передбачають обов`язкове відвідування ним об`єктів енергетики (електричних підстанцій, інших виробничих підрозділів), в тому числі з оформленням відрядження, за потреби проживання у готелях, відвідування інших місць загального користування, а отже, особистий контакт із суб`єктами права на безпечне для життя та здоров`я середовище;
-                  в адміністративній будівлі Південного територіального управління обслуговування мережі також знаходиться Регіональний диспетчерський центр Південного регіону НЕК «Укренерго», що забезпечує функціонування та керування Об`єднаною енергетичною системою України в Південному регіоні;
-                  виникнення осередку захворюваності на COVID-19 у Південному територіальному управлінні обслуговування мережі могло негативно вплинути на забезпечення постачання електричної енергії споживачам вказаного регіону.
7.           Оскільки відповідач подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії оскарженої постанови апеляційного суду, пропущений строк на касаційне оскарження згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України слід поновити. Однак Верховний Суд вважає, що за касаційною скаргою відповідача підстав для відкриття касаційного провадження немає.
7.1.       Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати незаконним і скасувати наказ, зобов`язати допустити його до роботи та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки відсторонення було протиправним. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали вимоги позивача обґрунтованими. Мотивували, зокрема, тим, що роботодавець не довів нагальну необхідність відсторонення відповідача від роботи, а також те, що вказаний обмежувальний захід сприяв досягненню мети запобіганню зараженню вірусом працівників.
7.2.       За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Україниу разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
7.3.       Відповідач на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України подав касаційну скаргу на судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, не погодившись із застосуванням судами норм матеріального права, зокрема, їхнім тлумаченням щодо наявності підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19, сформульованим.
7.4.       Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на те, що раніше він уже сформулював висновки щодо застосування відповідних норм права за подібних правовідносин. Згідно з цим висновком відповідач має обґрунтувати необхідність відсторонення позивача тим, що той, виконуючи посадові обов`язки, створював загрози, які вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивача заробітку (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21, Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 947/37220/21, від 15 січня 2025 року у справі № 217/116/22).
7.5.       Вказана практика застосування норм права є усталеною. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виснували про задоволення позову, навівши мотиви, які відповідають висновкам, зокрема, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Тому касаційну скаргу слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження (див. близький за змістом висновок, зокрема, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 червня 2024 року у справі № 553/3573/21).
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.           Поновити Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» строк на касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року та постанови Одеського апеляційного суду від 8 липня 2024 року.
2.           Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 8 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
3.           Копію ували надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко