П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/33146/24	

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,
повний текст судового рішення
складено 11.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ГУПФ України в Сумській області, ГУПФ України в Херсонській області та просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Сумській області від 25.07.2024 №212950008023 щодо відмови зарахувати до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1979 по 30.06.1981 згідно з довідкою від 21.06.2024 №1.1.5/188, період роботи з 05.11.1996 по 12.06.2000 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.08.1984, періоди підприємницької діяльності з 23.12.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.03.2009, та призначити позивачці пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 18.07.2024; 
- зобов`язати ГУПФ України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 по 30.06.1981 згідно з довідкою від 21.06.2024 №1.1.5/188, період роботи з 05.11.1996 по 12.06.2000 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.08.1984, періоди підприємницької діяльності з 23.12.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.03.2009 та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 18.07.2024.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Сумській області від 25.07.2024 року №212950008023.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1979 по 30.06.1981 роки, періоду роботи з 05.11.1996 по 12.06.2000 роки, періоду провадженні підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.03.2009 роки (5 років 3 місяці).
Зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 по 30.06.1981 роки, згідно з довідкою від 21.06.2024 №1.1.5/188, період роботи з 05.11.1996 по 12.06.2000 роки, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.08.1984, період провадженні підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.03.2009 роки (5 років 3 місяці).
Зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2024 року про призначення пенсії та прийняти рішення за наслідками розгляду такої заяви у встановленому законодавством порядку з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2024 року ОСОБА_1 звернулась до ГУПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За принципом екстериторіальності заява від 18.07.2024 року розглядалась ГУПФУ в Сумській області.
За результатами розгляду заяви від 18.07.2024 року, ГУПФУ в Сумській області прийнято рішення від 25.07.2024 року №212950008023 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Так, відповідно до наданих документів до страхового стажу не враховані період роботи згідно трудової книжки 06.08.1984 року НОМЕР_1 , з 05.11.1996 року по 12.06.2000 року, оскільки некоректно зроблений запис дати наказу про прийняття на роботу. Стаж враховано з 01.01.1998 року за даними реєстру застрахованих осіб. Також, неможливо взяти до уваги довідку від 21.06.2024 №1.1.5/188, оскільки до переліку документів наданих для призначення пенсії додана копія.
Вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що записи в трудовій книжці зроблено чітко та зрозуміло, відсутні ознаки підчисток та підробок, на записах проставлені відповідні печатки підприємства, де працювала позивачка.
Також суд зазначив, що у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачкою документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.
Судом також наголошено, що відповідачами не було наведено жодних порушень з боку позивачки, які б відповідно до чинного законодавства стали підставою для не зарахування до страхового стажу періодів провадження нею підприємницької діяльності.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України).
Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. 
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини 1статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т.ч. пенсія за віком.
Згідно статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Згідно з п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Так, відповідно до абзаців 4-5 п. 1.8. розділу І Порядку №22-1 від 25.11.2005 року, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через веб-портал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача веб-порталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на веб-порталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону №1058.
Згідно з п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 від 25.11.2005 року, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком №637.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).
4) відомості про місце проживання особи;
5) документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах: довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку №637 (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону №1058 та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058).
З аналізу вищенаведених правових норм вбачається принцип пріоритетності записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. 
Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 444/2480/16-а.
Тобто, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Отже, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУПФУ в Сумській області при обрахунку страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи з 05.11.1996 по 12.06.2000 роки, оскільки некоректно зроблений запис дати наказу про прийняття на роботу.
Так, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення: 07.05.1962 року, наявні наступні записи щодо роботи у спірні періоди:
- 05.11.1996 року – прийнята на посаду товарознавця торгової бази по переводу, наказ №114 від 05.11.1996 року;
- 12.06.2000 року – звільнена на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням), наказ №31 параграф 1 від 12.06.2000 року.
Записи про прийняття на роботу в спірні періоди вчинені відповідно до вимог Інструкції №58.
При цьому, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко та зрозуміло, відсутні ознаки підчисток та підробок, на записах проставлені відповідні печатки підприємства, де працював позивач.
Відповідно до п.2.4. Інструкції №58 від 29.07.1993 року, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Тобто, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів та поставлення печаток є підприємство роботодавець.
З аналізу викладених правових норм вбачається, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Стосовно не зарахування періоду навчання з 01.09.1979 по 30.06.1981 роки з підстав надання копії довідки від 21.06.2024 року №1.1.5/188, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.2.23 розділу ІІ Порядку №22-1 від 25.11.2005 року, при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
До заяви, поданої в електронній формі через веб-портал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження періоду навчання у Житомирському кооперативному технікумі на денній формі навчання з 01.09.1979 по 30.06.1981 роки, позивачем надано копію довідки Житомирського коопераційного фахового коледжу бізнесу і права від 21.06.2024 року №1.1.5/188.
Згідно з вищевказаною довідкою, ОСОБА_2 дійсно навчалася у Житомирському кооперативному технікумі на денній формі навчання з 01 вересня 1979 року (наказ про зарахування № 158 від 22.08.1979 р. / опис № І-ІІ справа № 29) по 30 червня 1981 року (наказ про відрахування у зв`язку із закінченням навчання № 121 від 30.06.1981р. / опис №1-ІІ справа № 37).
Житомирський кооперативний технікум перейменовано в Житомирський кооперативний економіко-правовий технікум (постанова правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств від 28.03.1997 р. №42).
Житомирський кооперативний економіко-правовий технікум реорганізовано в Житомирський кооперативний коледж бізнесу і права (постанова правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств від 01.09.2001 р. №351).
Житомирський кооперативний коледж бізнесу і права перейменовано в Житомирський кооперативний фаховий коледж бізнесу і права (наказ №13 од від 01.04.2021 р.).
Довідка завірена підписом директора коледжу та печаткою.
Згідно п.2 ч.2.1 р.ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються … інші документи, які містять відомості про періоди роботи (ч.3 Порядку № 637).
З наведеного вбачається, що норми чинного законодавства не містять вичерпного переліку документів, якими може бути підтверджено наявність відповідного стажу роботу та передбачають надання інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, належним чином засвідчена копія довідки за відсутності її оригіналу не може бути проігнорована відповідачем, про що вірно зазначив і суд 1-ї інстанції.
При цьому, відповідно до Порядку №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через веб-портал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача веб-порталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на веб-порталі або засобами Порталу Дія. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення.
Разом з тим, пенсійним органом не було повідомлено позивачку про необхідність подання оригіналів певних документів, чим позбавлено її передбаченої Порядком можливості надання всіх необхідних документів для призначення пенсії.
Більш того, відповідачем жодним чином не доведено, що надана належним чином засвідчена копія довідки від 21.06.2024 року № 1.1.5/188 не відповідає оригіналу, з якого вона засвідчувалась, чи те, що в оскаржуваний період позивачка не навчалася в технікумі, зазначений у копії довідки.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.
Таким чином, враховуючи наведене вище, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Наявність у відповідача сумнівів відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та інших документів про стаж та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Стосовно не зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.03.2000 по 31.12.2003 роки з підстав відсутності сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з п.4 Порядку №637, періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 23.12.1998 року зареєстрована як фізична особа–підприємець.
Відповідно до даних інформаційної системи органів ДПС з 01.01.2012 по 28.10.2021 роки ФОП ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування, за умови сплати 18 відсотків розміру мінімальної заробітної плати для платників єдиного податку 2 групи.
28.10.2021 року прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.
Відповідно до наданої позивачкою довідки форми ОК-5, страхові внески сплачені за наступні періоди: з 01.01.1998 по 29.02.2000 роки (2 роки 2 місяці), з 01.01.2004 по 31.03.2009 роки (5 років 3 місяці), з 01.10.2009 по 31.12.2010 роки (1 рік 3 місяці), з 01.01.2017 по 29.02.2020 роки (3 роки 2 місяці), з 01.06.2020 по 31.10.2021 роки (1 рік 5 місяців).
Відповідно до розрахунку стажу позивачки (форма РС-право) до її страхового стажу для визначення пенсії включено періоди ведення нею підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 29.02.2000 роки (2 роки 2 місяці), з 01.01.2004 по 31.03.2009 (1 рік 4 місяці 8 днів), з 01.10.2009 по 30.06.2010 (9 місяців), з 01.07.2010 по 31.12.2010 (6 місяців), з 01.01.2017 по 29.02.2020 (3 роки 2 місяці), з 01.03.2020 по 31.05.2020 (3 місяці) та з 01.06.2020 по 31.10.2021 (1 рік 5 місяців).
При цьому, за період з 01.01.2004 по 31.03.2009 роки до страхового стажу враховано лише 1 рік 4 місяці 8 днів. Разом з тим, в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) містяться відомості про щомісячну сплату позивачкою страхових внесків у вказаний період.
В оскаржуваному рішенні ГУПФУ в Сумській області №212950008023 від 25.07.2024 року про відмову у призначенні пенсії позивачці відсутня інформація про не включення до її страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності. 
Водночас, у листі від 29.07.2024 року ГУПФУ в Херсонській області також не наведено обставин та обґрунтування не зарахування за період з 01.01.2004 по 31.03.2009 роки до страхового стажу 5 років 3 місяців ведення підприємницької діяльності.
Отже, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, ГУПФУ в Сумській області діяло необґрунтовано.
При цьому, відповідачами не надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які свідчать про те, що позивачка у періоди з 01.01.2004 по 31.03.2009 роки не проводила сплату страхових внесків.
Більш того, жодних доказів про застосування фінансових санкцій до позивачки за несплату страхових внесків, відповідачами також суду не надано.
Тобто, відповідачами не наведено жодних порушень з боку позивачки, які б відповідно до чинного законодавства стали підставою для не зарахування до страхового стажу періодів провадження нею підприємницької діяльності.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що вказане свідчить про необхідність зарахування періодів провадження підприємницької діяльності, за які позивачкою сплачено страхові внески, до її страхового стажу.
Отже, протиправно не зарахувавши періоди провадження позивачкою підприємницької діяльності до її страхового стажу, пенсійний орган передчасно дійшов висновку про відсутність у неї необхідного страхового стажу та відмовив у призначенні пенсії за віком, а тому суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Сумській області від 25.07.2024 року №212950008023.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук