ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/19454/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року (суддя Калугіна Н.Є.) в  адміністративній справі
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через представника, адвоката Чулініна Дмитра Георгійовича, звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення № 045550023710 відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21 лютого 2024 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах;  зобов`язати визначене за екстериторіальним принципом Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про призначення пенсії 13 лютого 2024 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області провести виплату пенсії, виходячи з 30 років 8 місяців 24 днів загального страхового стажу та 19 років 2 місяців 12 днів спеціального стажу роботи у важких та шкідливих умовах праці за Списком № 2; судові витрати віднести повністю на рахунок відповідача. 
Також в процесі розгляду справи представник позивача подав письмове клопотання про розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 744 грн 24 коп.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення № 045550023710 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21 лютого 2024 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.11.2014 по 31.07.2015 та з 01.03.2017 по 31.10.2017, а також до страхового стажу період роботи з 01.04.2022 по 12.02.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 13.02.2024, на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн. Відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про відшкодування витрат на надання правничої допомоги.
Не погодившись частково з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині розподілу судових витрат, а також доповнити покладене на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов`язання зарахуванням ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 також додатково періоди роботи з 20.11.99 до 31.12.99, з 01 січня до 31 грудня 2003 року, 27-28 лютого, 20-30 квітня і 25 травня – 07 червня 2021 року. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи в оскаржуваній частині, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Також адвокатом подано до суду апеляційної інстанції заяву про стягнення судових витрат – в повному розмірі сплачений позивачем судовий збір, витрати на правничу допомогу в розмірі 13  242,24 грн та витрати адвоката в сумі 3  338,58 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні. 
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1   13.02.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Заява в порядку перерозподілу була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, яким прийнято рішення від 21.02.2024 № 045550023710, згідно з яким заявниці відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку.
Незгода ОСОБА_1 з названим рішенням стала підставою для звернення до суду з позовом в даній справі, в обґрунтування якого позивач зазначила, що набула достатнього пільгового трудового стажу та мала справедливі очікування на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку.
Суд першої інстанції визнав доводи позивача обґрунтованими та задовольнив заявлені вимоги ОСОБА_1 , скасувавши рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21 лютого 2024 року № 045550023710.
Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність виходу за межі позову, з метою повного захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , зобов`язавши відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.11.2014 по 31.07.2015 та з 01.03.2017 по 31.10.2017, а також до страхового стажу період роботи з 01.04.2022 по 12.02.2024. 
Представник позивача, в свою чергу, просить додатково зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 20.11.99 до 31.12.99, з 01 січня до 31 грудня 2003 року, 27-28 лютого, 20-30 квітня і 25 травня – 07 червня 2021 року.  
В цій частині вимог апеляційної скарги, суд зазначає, що  відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
При цьому, в силу приписів статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог під час розгляду справи може виключно суд першої інстанції.
Отже, в цій частині апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, адже заявлені в апеляційній скарзі вимоги не були предметом розгляду справи в суді першої інстанції.
Більш того, в даній справі суд першої інстанції зобов`язав орган ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 13.02.2024, і на сьогодні відсутні підстави вважати, що під час призначення пенсії періоди роботи з 20.11.99 до 31.12.99, з 01 січня до 31 грудня 2003 року, 27-28 лютого, 20-30 квітня і 25 травня – 07 червня 2021 року не будуть зараховані до пільгового стажу позивача.
Перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 3-6 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Матеріали справи містять заяву представника позивача про відшкодування витрат на правничу професійну допомогу в сумі 13 744,24 грн.
На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду першої інстанції: звіт про надану правову допомогу від 14.08.2024, протокол погодження гонорару від 16.02.2024, ордер серії АЕ № 1273215 від 25.03.2024 та банківську виписку від 15.02.2024.
Суд першої інстанції, зважаючи на відсутність в матеріалах справи договору про надання правничої допомоги, дійшов висновку про неможливість встановлення наявності домовленості між позивачем та адвокатом про здійснення останнім правової допомоги, порядку та підстав надання правничої допомоги, її обсягу, порядку обчислення витрат на правову допомогу та її вартість, тощо.
Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, подані позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що вони не є такими, що належним чином підтверджують фактично надані послуги, а отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 13 744,24 грн.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки помилковими, адже матеріалами справи підтверджується, що адвокат Чулінін Дмитро Георгійович був допущений судом до участі в справі в якості належного представника Стрехолєт Ольги Геннадіївни. Повноваження представника підтверджені ордером, який може бути сформований виключно на підставі договору, а тому не подання до суду договору про правничу допомогу не може слугувати підставою для відмови в розподілі відповідних судових витрат.
Більш того, суд першої інстанції мав врахувати, що позовна заява, відповідь на відзив на позовну заяву та всі інші процесуальні документи, адресовані суду, були подані та підписані адвокатом Чулініним Д.Г., що є достатнім для висновку надання останнім правничої допомоги позивачеві.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує низку обставин, у тому числі обґрунтованість та пропорційних розміру таких витрат до предмета спору. При цьому суд законом наділений правом зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналізуючи зміст включених до звіту про надану правову допомогу послуг, суд апеляційної інстанції зазначає, що за визначенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Отже, допомогу адвоката можна класифікувати як правничу, якщо така пов`язана з застосуванням спеціальних знань в галузі права.
Колегія судді зазначає, що такі види послуг, як супутня допомога в посвідченні копії документів, подання скарги та контроль отримання відповіді на скаргу не є правовою допомогою в розумінні Закону України  «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Крім того, до звіту включено такий вид послуги, як співбесіда з клієнтом (первинна допомога в наданні правової інформації), натомість розкриття змісту цієї послуги не дає можливість встановити, що остання пов`язана з розглядом даної справи.
При цьому, такий вид послуги, як оформлення скарги на рішення від 21.02.2024, не підтверджується матеріалами справи. 
Також є необґрунтованим включення до звіту, як окремий вид адвокатських послуг, збір та досудова підготовка документів для оформлення додатку до позовної заяви, звернення до суду за сприянням отримання доказів, адже наведені види робіт пов`язані з підготовкою позовної заяви та не можуть відокремлюватися від такої послуги.
Щодо такої послуги адвоката, як збирання доказів, остання не підтверджена належними доказами, адже матеріали справи містять докази, які за своїм характером є такими, що були в розпорядженні позивача, при цьому звіт не містить перелік додаткових доказів, які добувалися адвокатом самостійно.
Відтак, за висновком суду апеляційної інстанції, матеріалами справи підтверджується виключна надання адвокатом правничої допомоги у вигляді підготовки позовної заяви та документів процесуального характеру. 
Прохання ж адвоката відшкодувати оплату пов`язаних з правничою допомогою витрат, як то амортизаційні витрати, тощо, взагалі не відносяться до правничої допомоги та не підтверджені жодним належним доказом щодо їх понесення.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що дана справа не потребувала глибокого правового аналізу спірних правовідносин, адже спір в даній справі є типовим до справи, в якій Верховним Судом ухвалена постанова в зразковій справі. Крім того, дана справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження, тобто є такою, що віднесена до справ незначної складності, а тому заявлена до відшкодування сума має бути зменшена.
Понесені ж витрати зі сплати судового збору не відшкодовуються, адже суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягають задоволенню, тоді як за подання заяви про відшкодування витрати на правничу допомогу в межах заявленого позову та апеляційної скарги судовий збір не сплачується.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.
В частині вирішення питання відшкодування витрат на правничу допомогу, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року в адміністративній справі № 160/19454/24 залишити без змін, змінивши резолютивну частину рішення в частині розподілу витрат на правничу допомогу.
Абзац сьомий резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року в адміністративній справі № 160/19454/24 викласти в такій редакції: «Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3  000 (три тисячі) грн 00 коп.
Постанова суду набирає законної сили з 30 січня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 30 січня 2025 року.          
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров