ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/5105/24 Головуючий 1 інстанції: Бугера О.В.
Провадження №: 33/818/384/25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Болотові О.О., без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , з участю його захисника – Волохіна Д.Б., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року, - 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаною постановою ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Первомайське, Шевченківського району, Харківської області, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає вулиця АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 , 15.06.2024 року о 21.50 годині по проспекту Архітектора Альошина, 43/21, Індустріального району м. Харкова, керуючий транспортним засобом ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 , став учасником ДТП та був в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора Alcotest Drager 6820, прилад 0222, тест №2934, результат огляду 1,33% проміле, з результатом згоден. Чим порушив вимоги п.2.9.А. ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються:
- протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №606988 від 16.06.2024 року; У суду відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення. В протоколі наявні підписи ОСОБА_1 про ознайомлення із правами та обов`язками, передбаченими ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. В протоколі зазначено, що факт проходження огляду зафіксований на відеозапис, свідки не залучались. Також, наявні пояснення ОСОБА_1 з протоколом не згоден.
- довідкою про отримання посвідчення водія ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого особа пройшла огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат огляду та підпис ОСОБА_1 з результатом згоден;
- чеком тесту до протоколу, відповідно до якого визначено рівень алкоголю 1,33% проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 погодився.
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичного закладу, огляд в медзакладі не проводився;
- рапортом інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 2 УПП в Харківській області Ситак І. про те, що 15.06.2024 року патрулюючи у складі екіпажу 4202 було отримано повідомлення ДТП без потерпілих за адресою АДРЕСА_2 , по прибуттю на місце було виявлено та встановлення винуватця ДТП, яким виявився ОСОБА_1 , 1989 року народження, діючий військовослужбовець В/Ч НОМЕР_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водій погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, висновок 1,33 % проміле, щодо водія було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП та за ст. 124 КУпАП. Водія було відсторонено від керування, транспортний засіб було евакуйовано власними силами родичів ОСОБА_1 .. Від проходження огляду в закладі охорони здоров`я відмовився.
- відеозаписами, на яких зафіксовано порядок проходження огляду на місці зупинки, з результатом огляду ОСОБА_1 погодився.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, яка містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що водій діяв у стані крайньої необхідності, адже сам є військовослужбовцем, і в той день отримав наказ командира негайно прибути для виконання бойових завдань, про вживання алкоголю командиру повідомив, однак командир наказав все одно з`явитися.
Апелянт наголошує, що відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження 
Будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання суду апеляційної інстанції правопорушник не з`явився.
В судове засідання прибув захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
В судовому засіданні останній підтримував доводи апеляційної скарги у повному обсязі, висловлював незгоду з рішенням суду першої інстанції та просив його скасувати і закрити провадження по справі у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. 
Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Процедура проведення поліцейським огляду водія на стан наркотичного сп`яніння відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року. Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 , 15.06.2024 року о 21.50 годині по проспекту Архітектора Альошина, 43/21, Індустріального району м. Харкова, керуючий транспортним засобом ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_2 , став учасником ДТП та був в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора Alcotest Drager 6820, прилад 0222, тест №2934, результат огляду 1,33% проміле, з результатом згоден. Чим порушив вимоги п.2.9.А. ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання їхньої правової позиції.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що водій діяв у стані крайньої необхідності, адже сам є військовослужбовцем, і в той день отримав наказ командира негайно прибути для виконання бойових завдань, про вживання алкоголю командиру повідомив, однак командир наказав все одно з`явитися, а водія слід вважати таким, що виконував обов`язок військової служби в контексті ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, з огляду на наступне.
Відповідно до положень п. 1.3 ПДР України ОСОБА_1 був зобов`язаний керуватися Правилами дорожнього руху, оскільки як водій, що керує транспортним засобом, був учасником дорожнього руху.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.9.а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водієм було порушено дані норми, що підтверджується результатом огляду на стан сп`яніння (а.с.5).
Суд апеляційної інстанції не вбачає в діях водія стану крайньої необхідності, оскільки на виконання наказу командира з`явитися для виконання службових обов`язків він не був позбавлений можливості виконати даний наказ, не порушуючи ПДР України, до прикладу, знайшовши іншого водія, який завіз би його на місце призначення, або скориставшись службою таксі тощо.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
У рішенні ЄСПЛ по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» вказується, що у 
рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різним, залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
З вищезазначеного випливає, що інші доводи та пояснення апелянта в апеляційній скарзі є безпідставними або необґрунтованими. 
З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху та є потенційно небезпечним для суспільства, становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.
Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд –

ПОСТАНОВИВ : 

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило