ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" лютого 2025 р.           Справа№ 910/6273/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Майданевича А.Г. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2024, повний текст ухвали складено 28.10.2024
про зупинення провадження
у справі № 910/6273/24 (суддя Нечай О.В.)
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»
до  Акціонерного товариства «Київгаз»
про     стягнення 582 450 258,35 грн

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 клопотання Акціонерного товариства «Київгаз» про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі № 910/6273/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/34767/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор Газотранспортної системи України», Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», про визнання протиправною та нечинною постанови.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити позивачу строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі 910/6273/24. Прийняти апеляційну скаргу позивача на ухвалу Господарського суду міста     Києва від 23.10.2024 у справі 910/6273/24 та відкрити апеляційне провадження. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 910/6273/24     скасувати і направити справу 910/6273/24 для продовження розгляду до суду першої інстанції. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача у справі.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник не погоджується з Оскаржуваним рішенням та вважає його таким, що прийняте з порушення норм процесуального права, зокрема статті 11, 73, 86, п. 5 частини першої ст. 227, п. 4 ст. 236 ГПК України ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та без врахування висновків, що викладені у постанові Верховного Суду (Об`єднана палата Касаційного господарського суду) від 01 березня 2024 року у справі № 910/17615/20, оскільки питання застосовності (незастосовності) до встановлених господарським судом обставин справи нормативно-правового акту, а саме  постанови НКРЕКП від 29.10.2021 № 1909 як джерела права жодним чином не належить до а) обставин господарської справи, які входять до кола доказування у справі та б) не є фактами, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, а підлягає вирішенню судом в порядку статті 11 ГПК України, тож вирішення питання про чинність / нечинність нормативного правового акту не є підставою для зупинення провадження в господарській справі, при цьому зібрані докази у даній справі дозволяють встановити та  оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Скаржник зазначає, що позивачем повідомлено суд про всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та надано всі докази, які підтверджують такі обставини, жоден із вищенаведених доказів в межах даної справи відповідачем не заперечується, доказів протилежного відповідачем надано не було. Таким чином, матеріали справи містять достатньо доказів, належна оцінка яких у відповідності до ст. 86 ГПК України дозволить суду встановити обставини, які входять до предмету доказування у даній справі та відповідно прийняти законне та обґрунтоване рішення. Отже, суд при розгляді даної справи мав право та можливості встановити та дослідити всі обставини у справі, в тому числі щодо наявності основного боргу та перевірити правильність здійснення позивачем нарахувань, з урахуванням в сукупності усіх обставин справи.
Скаржник вказує на те, що зі змісту ухвали суду не вбачається, яким чином ймовірне у майбутньому визнання нечинною адміністративним судом постанови НКРЕКП від 29.10.2021 № 1909 впливатиме на зміст правовідносин, що виникли та існували між сторонами у цій справі у попередній до втрати чинності цим актом період, обсяг та оцінку конкретних обставин, що мають суттєве значення для справи враховуючи предмет та підстави цього позову. Вирішення питання про чинність/нечинність нормативного-правового акту не є підставою для зупинення провадження в господарській справі, адже господарський суд в межах вирішення господарського спору не лише може, але й зобов`язаний самостійно, дотримуючись завдань та принципів господарського судочинства, закріплених у статті 2 ГПК України, в тому числі змагальності та диспозитивності, встановити обставини, які є предметом доказування у ній, застосувати джерела права та розглянути спір у відповідності зі статтями 2 та 11 ГПК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що відповідач спростовує доводи позивача, та стверджує про відсутність підстав у позивача для стягнення заборгованості за типовим договором постачання ПОН, що обґрунтовується, зокрема таким:
1) на виконання саме постанови НКРЕКП від 21.10.2021 № 1909, яка є предметом оскарження у справі № 640/34767/21, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (далі - Оператор ГТС) на власній інформаційній платформі примусово (автоматично) включив відповідача в Реєстр споживачів ТОВ ГК «Нафтогаз України», як постачальника «останньої надії»; 
2) запереченням безпосередньо позивачем законодавчих передумов та фактичних обставин здійснення постачання природного газу ТОВ «ГК «Нафтогаз України» операторам ГРМ, як постачальником «останньої надії», шляхом:
- оскарження ТОВ ГК Нафтогаз України постанови НКРЕКП №1909 від 29.10.2021 в рамках адміністративної справи №640/34767/21 (правової підстави включення Операторів ГРМ в Реєстр споживачів постачальника «останньої надії»);
- не визнання ТОВ ГК Нафтогаз України позовних вимог за позовом ТОВ «Оператор ГТС України» у справі №910/3971/22 щодо стягнення з ТОВ ГК Нафтогаз України заборгованості за негативний небаланс газу за листопад-грудень 2021 року, за поставку яких стягуються кошти в рамках справи, що розглядається за №910/6273/24 (ТОВ ГК «Нафтогаз України» не закуповував природний газ у спірному періоді для його подальшого постачання Операторам ГРМ, у зв`язку з чим утворився негативний небаланс газу в ГТС);
- недоведеності реальності вчинення позивачем господарської операції щодо постачання природного газу відповідачу - відсутність доказів щодо наявності у позивача достатніх обсягів природного газу для реального здійснення ним поставки природного газу, як постачальника «останньої надії»;
3) неукладеністю типового договору на постачання природного газу з ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як постачальником «останньої надії» в силу положень частини 2 статті 640 Цивільного кодексу України та вимог статті 15 Закону України № 329-VIII «Про ринок природного газу», що додатково підтверджено рішенням у справі №  640/34767/21.
Відповідач зазначає про те, що розгляд справи №910/6273/24 зупинено до вирішення справи №640/34767/21, рішенням суду у якій визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову НКРЕКП №1909 від 29.10.2021, що має суттєве значення враховуючи обставини, наведені в пунктах І та ІІ цього відзиву.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/6273/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 910/6273/24 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:
- докази сплати судового збору у розмірі 2  422,40 грн;
14.11.2024 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків до   якої додано платіжну інструкцію № 0000016209 від 07.11.2024, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 2  422,40 грн.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями від 18.11.2024, для розгляду справи № 910/6273/24 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 910/6273/24. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 910/6273/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Відповідачем до суду подано клопотання про призначення до розгляду апеляційної скарги ТОВ «ГК «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.10.2024 у справі №910/6273/24 з повідомленням (викликом) учасників справи, оскільки:
1) предметом позову у справі 910/6273/24 є вимоги про стягнення 582 450 258,35 грн, що значно більше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Такий спір підлягає під обмеження, встановлені п. 8 ч. 4 ст. 247 ГПК України (не підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження);
2) фактичні обставини у даній справі ще не встановлені рішенням по суті, а доводи сторін у сукупності з наданими ними доказами безпосередньо взаємопов`язані з остаточним рішенням у справі № 640/34767/21 за позовом ТОВ ГК «Нафтогаз України» до НКРЕКП про визнання протиправною та нечинною постанови НКРЕКП №1909;
3) розгляд судом апеляційної скарги має здійснюватися з врахування висновків, що викладені у постанові Верховного Суду (Об`єднана палата Касаційного господарського суду) від 01 березня 2024 року у справі № 910/17615/20. Сторона відповідача на відміну від позивача вважає, що із врахуванням вказаної позиції ВС необхідно відмовити у задоволенні апеляційної скарги;
4) дана справа має вагому значимість для сторони відповідача та інших суб`єктів ринку природного газу - операторів газорозподільних систем, за участю яких перебувають на розгляді подібні справи в різних судах.
Колегія суддів апеляційної інстанції, розглянувши подане клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи те, що у даному провадження переглядається в апеляційному порядку ухвала Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 910/6273/24 про зупинення провадження у справі №  910/6273/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/34767/21 та не вирішується спір по суті.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №  910/6273/24 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 582  450  258,35 грн, з яких 380 337  936,98 грн заборгованості, 54  434  278,15 грн пені, 123  790  400,55 грн інфляційних втрат та 23  887  642,67 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії».
У підготовчому засіданні 11.09.2024 судом було прийнято до розгляду відзив на позовну заяву, долучено до матеріалів справи клопотання відповідача про зменшення пені та 3% річних, заяву про застосування строку позовної давності, а також оголошено перерву до 02.10.2024.
02.10.2024 представником відповідача сформовано в системі «Електронний суд» клопотання про зупинення провадження у справі, яке 02.10.2024 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".
У підготовчому засіданні 23.10.2024 судом було долучено до матеріалів справи заперечення позивача на клопотання про зупинення провадження у справі.
У підготовчому засіданні 23.10.2024 суд, після виходу з нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини ухвали про зупинення провадження у справі.
Зазначена ухвала мотивована тим, що підставою позову в цій справі є порушення зобов`язань відповідачем, як Оператором ГРМ, з оплати вартості фактично спожитого обсягу природного газу за листопад-грудень 2021 року за Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії». 
У свою чергу, правовою підставою включення відповідача до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на Інформаційній платформі Оператора ГТС з 01.11.2021 по 30.12.2021, про що зазначає і сам позивач в позовній заяві, є пункт 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи та пункт 3 розділу VІ Правил постачання природного газу, в редакції постанови НКРЕКП від 29.10.2021 № 1909.
Водночас на розгляді Київського окружного адміністративного суду перебувала справа №640/34767/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю   »Оператор Газотранспортної системи України», Акціонерне товариство   »Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», про визнання протиправною та нечинною постанови НКРЕКП від 29.10.2021 № 1909.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 у справі №640/34767/21 позов задоволено, визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1909 від 29.10.2021 у частині підпункту першого пункту першого щодо внесення змін до пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823, та пункту 3 щодо внесення змін до пункту 3 розділу VІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827.
Однак, станом на момент розгляду судом питання про зупинення провадження у справі зазначене судове рішення не набрало законної сили та було оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків (частина перша статті 117 ГПК України), який продовжується з дня поновлення провадження у справі (частина друга статті 117 ГПК України), а самі випадки, які регламентують зупинення провадження у справі чітко передбачені статтями 227, 228 ГПК України і є вичерпними.
Положення статті 227 ГПК України передбачають обов`язок суду зупинити провадження у справі.
Пункт 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт четвертий частини першої статті 229 ГПК України).
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 357/10397/19.
Водночас, за приписами п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Як вже зазначалось, предметом позову у справі, що розглядається, є стягнення з відповідача 380 337 936,98 грн заборгованості, 54 434 278,15 грн пені, 123 790 400,55 грн інфляційних втрат та 23 887 642,67 грн 3% річних за Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії».
Ухвалюючи зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/34767/21 господарський суд першої інстанції у цій справі керувався тим, що оскільки в рамках справи № 640/34767/21 досліджується питання визнання постанови НКРЕКП від 29.10.2021 № 1909 протиправною та нечинною з моменту прийняття, необхідно зупинити провадження у справі № 910/6273/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/34767/21, оскільки встановлені зазначеним рішенням обставини мають прямий вплив на підстави позову, який розглядається господарським судом.
Відповідно до ст. 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
За ч. 1 ст. 5 цього Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
Статтею 265 КАС України визначені наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним. Так, за частиною другою цієї статті нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Нормативно-правовий акт на відміну від індивідуального акту не скасовується з моменту його прийняття, а визнається нечинним повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду і, відповідно, не передбачає відновлення прав, які були порушені під час дії такого акту.
Таким чином, процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правового акту в разі визнання його протиправним, а саме: з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду і практика щодо застосування положень частини другої статті 265 КАС України Верховним Судом є сталою. Так, у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала: «Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14».
Тобто, визнання протиправною та нечинною постанови НКРЕКП від 29.10.2021 №  1909, яка оскаржується у справі № 640/34767/21, означає втрату чинності такими актами з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20.
Крім того, під час розгляду справи про визнання протиправним та нечинним нормативного-правового чи індивідуального акта суд адміністративної юрисдикції з`ясовує питання законності чи незаконності прийняття такого акта.
Під час ухвалення рішення адміністративний суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (частина перша статті 244 КАС України). Відповідно, за загальним правилом, враховуючи приписи статті 264 КАС України, обставини, які з`ясовуються адміністративним судом під час ухвалення рішення у справі щодо оскарження нормативно-правового акта, стосуються законності такого акта та порядку його прийняття, що не належать до обставин справи господарської юрисдикції.
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.06.2022 у справі №  520/2098/19, у якій Велика Палата зазначила про те, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).  
Питання застосовності (незастосовності) до встановлених господарським судом обставин справи певного нормативно-правового акта, як джерела права, жодним чином не належить до обставин господарської справи, які входять до кола доказування у справі та не є фактами, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, а підлягає вирішенню судом в порядку частини шостої статті 11 ГПК України.
Отже, в цій справі господарський суд першої інстанції допустив не вірне тлумачення та не у повній мірі дотримався вищенаведених процесуальних норм та  зупинив провадження у справі до вирішення в адміністративній справі спору щодо визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту, визначивши його чинність та дію як обставину, яка підлягає з`ясуванню в цьому випадку. Однак вирішення питання про чинність/нечинність нормативного-правового акту не є підставою для зупинення провадження в господарській справі, адже господарський суд в межах вирішення господарського спору не лише може, але й зобов`язаний самостійно, дотримуючись завдань та принципів господарського судочинства, закріплених у статті 2 ГПК України, в тому числі змагальності та диспозитивності, встановити обставини, які є предметом доказування у ній, застосувати джерела права та розглянути спір у відповідності зі статтями 2 та 11 ГПК України.
Не може свідчити про об`єктивну неможливість розгляду справи про стягнення суми заборгованості до вирішення іншої справи, у даному випадку до вирішення справи №  640/34767/21, оскільки підставами зупинення у такому випадку може бути неможливість суду встановити та оцінити певні конкретні обставини -  факти, що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Водночас, відповідно до ч. 7, 8 ст. 11 ГПК України у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили; у разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Отже, якщо суд дійде висновку про таку невідповідність під час розгляду справи, правовідносини в якій виникли до набрання законної сили рішенням суду про визнання протиправним та нечинним нормативного-правового акта, суд не застосовує такий нормативно-правовий акт.
Враховуючи викладене, з огляду на те, що господарським судом першої інстанції не обґрунтовано, яким чином ймовірне у майбутньому визнання нечинним нормативно-правового акту впливатиме на зміст правовідносин, що виникли та існували між сторонами у цій справі у попередній до втрати чинності цим актом, період, обсяг та оцінку конкретних обставин, що мають суттєве значення для справи враховуючи предмет та підстави цього позову, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі № 910/6273/24 до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 640/34767/21, у зв`язку із чим, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі №  910/6273/24 підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі №  910/6273/24 - скасуванню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та скасування  ухвали Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 910/6273/24, з направленням справи до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду справи.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).
Керуючись ст. 234, 235, 271, 275, 277, 281 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі №  910/6273/24 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2024  у справі № 910/6273/24 скасувати, а справу повернути до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.  
3. Матеріали справи № 910/6273/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                А.Г. Майданевич