ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/29218/24	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року (суддя Н.Є. Сліпець) у справі № 160/29218/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 02.10.2024 року №047150028864, яким відмовлено у призначенні позивачці пенсії за віком за Списком №2 згідно п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії від 25.09.2024 року, згідно рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 року № 1/-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву позивачки від 25.09.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням досягнення нею пенсійного віку 50 років та наявності необхідного стажу роботи в тому числі за Списком №2, що є достатнім для призначення пенсії за Списком №2 на умовах п. «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIIІ. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка 25.09.2024 року звернулася з заявою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки має пільговий стаж роботи повних 11 років за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 02.10.2024р. пенсійним органом прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 047150028864, у зв`язку з відсутністю у позивачки необхідного пільгового стажу та відсутністю необхідного віку на день звернення з заявою про призначення пенсії згідно з п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу позивачки не зараховано період догляду за дитиною з 12.01.2004 року по 31.12.2004 року, оскільки не 
долучено довідки органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги. Також, до пільгового стажу не зараховано період з 13.02.2008 року по 27.11.2019 року згідно з довідкою № 415 від 23.09.2024 року, оскільки документ не відповідає Додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Посилаючись на протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду для захисту своїх порушених прав.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 02.10.2024 року №047150028864, яким відмовлено у призначенні позивачці пенсії за віком за Списком №2 згідно п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії від 25.09.2024 року, згідно рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 року № 1/-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15);
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву позивачки від 25.09.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням досягнення нею пенсійного віку 50 років та наявності необхідного стажу роботи в тому числі за Списком №2, що є достатнім для призначення пенсії за Списком №2 на умовах п. «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIIІ.
У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 02.10.2024 року № 047150028864 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах прийнято без урахування рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року щодо визнання неконституційними положень щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб. 
Суд встановив, що позивачка станом на момент звернення за призначенням пенсії досягла 51 річного віку та за наявності необхідного страхового стажу має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на умовах пункту «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIIІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, а ГУ ПФУ у Волинській області, в свою чергу, не застосувало більш сприятливий закон, який передбачає право позивачки на обумовлену роботою пільгову пенсію, проте застосувало закон, який позбавляє зазначеного права.
Суд вважав необхідним визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 02.10.2024 року №047150028864, яким відмовлено у призначенні позивачці пенсії за віком за Списком №2 згідно п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії від 25.09.2024 року, згідно рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 року № 1/-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву позивачки від 25.09.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням досягнення нею пенсійного віку 50 років та наявності необхідного стажу роботи в тому числі за Списком №2, що є достатнім для призначення пенсії за Списком №2 на умовах п. «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIIІ.
З цих підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, пенсійний орган вказує, що позивачці правомірно не зараховано до пільгового стажу період з 13.02.2008 по 27.11.2019 згідно з довідкою №415 від 23.09.2024, адже вона не відповідає Додатку №5 до Порядку №637. Зазначає, що страховий стаж позивачки складає 29 років 05 місяців 25 днів, пільговий стаж 0 років 0 місяців 0 днів, а тому спірне рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії є правомірним.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, позивачка 25.10.2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Розглянувши заяву з доданими до неї документами, рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 02.10.2024 року позивачці було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та необхідного віку.
Так, в рішенні зазначено, що позивачка  працює та досягла 51 року, згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж позивача складає 29 років 5 місяців 25днів, а пільговий стаж за Списком №2 складає 0 років 0 місяців 00 днів.
До страхового стажу не зараховано період догляду з 12.01.2004 року по 31.12.2004 року за дитиною, оскільки не долучено довідки органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги.
До пільгового стажу не зараховано період з 13.02.2008 року по 27.11.2019 року згідно з довідкою № 415 від 23.09.2024 року, оскільки документ не відповідає Додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Вважаючи спірне рішення пенсійного органу №047150028864 протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. 
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 цього ж Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Матеріалами справи підтверджено, що спірним рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 02.10.2024 року №047150028864 позивачці було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та необхідного віку.
Так, в рішенні зазначено, що позивачка  працює та досягла 51 року, згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж позивача складає 29 років 5 місяців 25днів, а пільговий стаж за Списком №2 складає 0 років 0 місяців 00 днів.
Крім того, згідно спірного рішення, до пільгового стажу позивачки не зараховано період з 13.02.2008 року по 27.11.2019  року згідно з довідкою № 415 від 23.09.2024 року, оскільки документ не відповідає Додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
В свою чергу, з трудової книжки позивачки НОМЕР_1 вбачаються наступні записи за період з 13.02.2008 року по 27.11.2019 року:
- 13.02.2008 року позивачка прийнята на роботу в рудоуправління гірником на маркшейдерських роботах 1 розряду ВАТ «Південний ГЗК», Наказ №333 від 11.02.2008р. (запис № 8);
- за підсумками атестації робочих місць за умовами праці вищевказана професія атестована за Списком №2, Наказ №1328 від 30.11.2004 року  (запис № 9);
- 05.03.2010 року позивачка переведена гірником на маркшейдерських роботах 2 розряду, Наказ №175 від 05.03.2010р. (запис №10);
- за підсумками атестації робочих місць за умовами праці вищевказана професія атестована за Списком №2,  Наказ №948 від 28.11.2014р. (запис № 12);
- 19.07.2019 року позивачка переведена гірником на маркшейдерських роботах у кар`єрі 2 розряду маркшейдерського відділу рудоуправління, Наказ №629 від 19.07.2019 року (запис № 13);
- за підсумками атестації робочих місць за умовами праці вищевказана професія атестована за Списком №2, Наказ № 948 від 28.11.2014 року (запис №14).
- за підсумками атестації робочих місць за умовами праці не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та Списком №2, Наказ №585 від 27.08.2019р. (запис № 16).
Разом з тим, довідкою № 415 від 23.09.2024 року, яка видана АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» підтверджено пільговий стаж роботи позивачки за Списком № 2 в період з 13.02.2008 року по 27.11.2019 року та загалом стаж за Списком № 2 становить 11 років 7 місяців 11 днів.
Як правильно встановив суд першої інстанції, згадана довідка № 415 встановленої форми згідно порядку №637, має вихідний номер, кутовий штамп, підписи уповноважених осіб та печатку підприємства, а отже є належним доказом наявності у позивачки пільгового стажу, передбаченого Списком № 2. Натомість, зворотні доводи скаржника щодо довідки №415 свого підтвердження не знайшли.
Відтак, враховуючи відомості трудової книжки позивачки та довідки №415, колегія суддів вважає, що спірним рішенням позивачці протиправно не зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 13.02.2008 року по 27.11.2019.
Також, апеляційним судом встановлено, що у спірному рішенні пенсійним органом вказано, що позивачка не досягла необхідного віку.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.
Таким чином, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.
Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з  Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з такого.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. Зворотні аргументи скаржника колегія суддів відхиляє.
Зі змісту спірного рішення пенсійного органу вбачається, що станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивачка досягла віку 50 років.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова в призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку є протиправною.
Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що спірне рішення пенсійного органу від 02.10.2024 року №047150028864 є протиправним та підлягає скасуванню. Аргументи скаржника про правомірність спірного рішення свого підтвердження не знайшли.
Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області  залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі № 160/29218/24 - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

        Повний текст постанови складено 06.03.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк