ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року	Львів	Справа № 380/564/24 пров. № А/857/20832/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі за його позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, скасування наказу та записів,
          
суддя у І інстанції                                                            Клименко О.М.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               08 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення наказом №02 від 04.01.2024 дисциплінарного стягнення “сувора догана”;
скасувати наказ №02 командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 та зобов`язати відповідача виплатити належну позивачу грошову премію за грудень 2023 року;
скасувати записи про накладення дисциплінарного стягнення “сувора догана” у службовій картці та особовій справі ОСОБА_1 , яка знаходиться у Військовій частині НОМЕР_1 .
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 у справі №380/564/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні вказаного позову було відмовлено. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 була надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням конкретного періоду з 16.12.2023 до 20.12.2023, що і зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 379 від 16.12.2023.
Позивачу видано відпускний квиток від 16.12.2023 № 635/280 про надання відпустки терміном на 5 діб з 16.12.2023 по 20.12.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 після закінчення строку відпустки зобов`язаний прибути до місця служби 21.12.2023 у військову частину НОМЕР_1 .
Матеріалами службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2023 року №334 “Про призначення службового розслідування”, було встановлено доведення позивач вимоги наказу командира військової частини № 379 від 16.12.2023 щодо терміну і умов перебування у відпустці за сімейними обставинами (включно із датою повернення). Проте, у порушення наведених вимог позивач прибув до військової частини о 20 год 05 хв 21.12.2023, тобто після завершення робочого дня. Рапорт щодо причини запізнення позивачем не надано, позначки у відпускному квитку про причини затримки також відсутні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного прибуття позивача з відпустки та порушення розпорядку дня, який встановлено у Військовій частині НОМЕР_1 , внаслідок недбалого виконання службових обов`язків та порушення статті 11, 12, 16, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та прийняти нове про задоволення його позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи. 
Вважає, що суд першої інстанції без перевірки і обґрунтувань прийняв позицію відповідача про начебто «факт невчасного прибуття на службу», хоча квиток №635/280 має чіткий припис прибути в зазначений день, що і було зроблено.  
У відзиві на апеляційну скаргу позивача Військова частина НОМЕР_2 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого офіцера відділення спеціальних дій загону спеціальних дій, військове звання – майор.
06.12.2023 позивач подав рапорт про надання йому відпустки за сімейними обставинами терміном на 10 календарних днів з 16.12.2023. Вказано адресу, за якою буде проводитись відпустка та зазначено номер телефону, за яким проводити оповіщення. З правилами поводження у громадських місцях ознайомлений, по заходах безпеки проінструктований. 
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №379 від 16.12.2023 майору ОСОБА_1 надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням періоду з 16.12.2023 по 20.12.2023 – 5 діб.
Начальник адміністративної групи штабу Військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 вручив майору ОСОБА_1 відпускний квиток від 16.12.2023 № 635/280 про надання відпустки терміном на 5 діб з 16.12.2023 по 20.12.2023, у якому зазначено про обов`язок з`явитись 21.12.2023 до місця служби у військову частину НОМЕР_1 .
21.12.2023 з рапорту чергового Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 та рапорту начальника адміністративної групи штабу Військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 (вх. №1213 від 21.12.2023) стало відомо, що майор ОСОБА_1 , 21.12.2023 о 09:00 не прибув на ранкове шикування на службу з відпустки за сімейними обставинами, у яку вибував 16.12.2023 терміном на 5 (п`ять) діб з 16.12.2023 по 20.12.2023.
За фактом неприбуття 21.12.2023 з відпустки до Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 та з метою уточнення причин і умов, що сприяли неприбуттю з відпустки, а також встановлення ступеня вини командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 21.12.2023 року №334 “Про призначення службового розслідування”.
За наслідками службового розслідування складено акт від 04.01.2024, у якому зазначено про недбале виконання службових обов`язків майором ОСОБА_1 та відсутність поважних причин неприбуття позивача вчасно на військову службу.
В акті службового розслідування було зазначено про встановлення порушення майором ОСОБА_1 вимог статей 11, 12, 16, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та з урахуванням статей 45, 48, 55, 86 відповідно запропоновано у зв`язку із цим розглянути питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. 
Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 №2 “Про результати службового розслідування за фактом невиходу на службу без поважних причин майором ОСОБА_1 ” за недбале виконання службових обов`язків порушення статті 11, 12, 16, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та з урахуванням статті 45, 48, 55, 86 старшого офіцера відділення спеціальних дій майора ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення “сувора догана”.
Пунктом 3 цього наказу начальнику відділення персоналу штабу наказано занести дисциплінарне стягнення до службової картки майора ОСОБА_1 та ознайомити встановленим порядком.
Пунктом 4 наказової частини наказу від 04.01.2024 № 2 за невихід на службу без поважних причин впродовж робочого дня (відповідно до розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 ) 21.12.2023, відповідно до пункту 5 розділу XVI “Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам”, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, ОСОБА_1 премію за грудень 2023 року не виплачувати.
Вважаючи такі дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Порядок проходження служби військовослужбовцями регулюється Конституцією України, Законами України:  «Про військовий обов`язок і військову службу»  від 25.03.1992 № 2233-XII,  «Про оборону України»  від 06.12.1991 № 1932-XII,  «Про збройні сили України»  06.12.1991 № 1934-XII,  «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію»  21.12.1993 № 3543-XII, інші закони України, та прийняті відповідно до них Укази Президента України, інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. Даний Указ затверджено Законом України  «Про затвердження Указу Президента України  «Про затвердження Указу Президента України  «Про введення воєнного стану в Україні».
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі – Дисциплінарний статут), що визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина 5 статті 1 Дисциплінарного статуту). Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (стаття 4 Дисциплінарного статуту).
Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних учинків.
За приписами частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно з частиною першою статі 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Отже, виходячи з приписів наведеної норми проведення службового розслідування не є обов`язковим.
Статтею 86 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, оспорюваним наказом позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, а саме за порушення порядку прибуття з відпустки.
Реалізація можливості надання відпустки вимагає дотримання певного механізму визначеного, зокрема, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Інструкція), затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (зі змінами). Відповідно до пункту 8.12 Інструкції, військовослужбовець має подати командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається: вид відпустки; тривалість відпустки в календарних днях; адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення; вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки; пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби). Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини. Розрахунок часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, здійснює штаб військової частини з огляду на віддаленість і тривалість проїзду до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку за видом транспорту, обраним військовослужбовцем (але не більше двох діб в один кінець), та з урахуванням пропозиції військовослужбовця. Військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка. Військовослужбовець, який не вибув до зазначеного в рапорті місця проведення відпустки або не в змозі надати підтвердження постановки на облік, прибуває до військової частини наступного дня після закінчення строку відпустки, визначеного пунктами 1, 12, 18 статті 10 Закону України  «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Як слідує з рапорту ОСОБА_1 від 06.12.2023, у його змісті не були зазначені усі дані (вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки), які є обов`язковими для реалізації можливості отримання відпустки. Тому відповідач виконав розрахунок часу, який був відповідно вказаний у рапорті позивача.
ОСОБА_1 була надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням конкретного періоду з 16.12.2023 до 20.12.2023, що і зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 379 від 16.12.2023.
Позивачу видано відпускний квиток від 16.12.2023 № 635/280 про надання відпустки терміном на 5 діб з 16.12.2023 по 20.12.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 після закінчення строку відпустки зобов`язаний прибути 21.12.2023 до місця служби у військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №34 від 25.12.2022 (додаток №1) встановлено розпорядок дня Військової частини НОМЕР_1 на 2023 рік, згідно з яким робочий день розпочинається 09 год 00 хв, а кінець робочого дня настає о  18 год 00 хв.
Окрім того, згідно з поясненнями начальника адміністративної групи штабу Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 під час видачі відпускного квитка ОСОБА_1 було проінструктовано про обов`язок прибуття з відпустки о 09:00 год 21.12.2023 на ранкове шикування та необхідність передати відпускний квиток до адміністративної групи штабу. Напередодні прибуття з відпустки 19.12.2023 позивач повідомив, що прибуде ввечері 21.12.2023, на що молодший лейтенант ОСОБА_2 відповів про необхідність прибуття на ранкове шикування, оскільки відпустка надана з 16.12.2023 по 20.12.2023.
Проте, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у порушення наведених вимог позивач прибув до військової частини 20 год 05 хв 21.12.2023, тобто із запізненням, рапорт, щодо причини запізнення не надано, позначки у відпускному квитку про причини затримки відсутні.
Апеляційний суд вважає, що матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем військової дисципліни, а саме порушення порядку прибуття з відпустки.
Доводи скаржника про те, що ніяких часових обмежень на повернення з відпустки протягом 21.12.2023 йому не встановлювалося та жодним чином не було повідомлено, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки позивач власним підписом підтвердив, що проінструктований про порядок вибуття у відпустку та повернення до військової частини.
Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку із встановленням в грудні 2023 року факту несвоєчасного прибуття з відпустки ОСОБА_1 та накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді “суворої догани” відповідач правомірно позбавив позивача премії за цей період.
Відтак, не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо скасування записів про накладення дисциплінарного стягнення “сувора догана” в службовій картці та особовій справі ОСОБА_1 , яка знаходиться у Військовій частині НОМЕР_1 .
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи, на які посилається скаржник, є надуманими і свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь. 
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає. 
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі № 380/564/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк