Головуючий І інстанції: С.М. Гелета

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 січня 2025 р. 	Справа № 480/12274/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2024, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 21.06.24 по справі № 480/12274/23
за позовом              ОСОБА_1  
до             Військової частини НОМЕР_1                    
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1  (далі - відповідач, апелянт, в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 №439/4-ОД від 05.06.2023 «Про результати службового розслідування» у частині оголошення попередження про неповну службову відповідність»  гранатометнику 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти солдату ОСОБА_1 за порушення вимог статей 11, 16, 37 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та непокори у відповідності до статті 55 та пункту «І» статті Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;
- провести виплати у вигляді щомісячної премії за травень 2023 рік гранатометнику 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти солдату ОСОБА_1 відповідно до абзацу 4 пункту 5 розділу XVI Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами) та додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень за травень 2023 року відповідно до розділу XXXIV Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами), які не виплачено відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №439/4-ОД від 05.06.2023 «Про результати службового розслідування».
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 позов задоволено частково. Скасовано п. 2 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №439/4-ОД від 05.06.2023 «Про результати службового розслідування» у частині притягнення ОСОБА_1  до дисциплінарної відповідальності у вигляді «Попередження про неповну службову відповідність».
Скасовано п. 5.3 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №439/4-ОД від 05.06.2023 «Про результати службового розслідування» у частині позбавлення ОСОБА_1  премії та додаткової винагороди за травень 2023 року.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію та додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за травень 2023 р.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст.308 та п. 3 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що позивач проходить військову службу у  в/ч НОМЕР_1 .
На підставі наказу в/ч НОМЕР_1 від 05.05.2023 №128 позивач вибув з 18.04.2023 в район виконання бойових завдань.
Як зазначено в рапорті командира роти від 06.05.2023, позивач відмовився виконувати бойовий наказ. Позивачем зазначені обставини не заперечуються в адміністративному позові.
На підставі рапорту від 06.05.2023 відповідачем призначено службове розслідування згідно наказу №555 від 06.05.2023. За результатом проведеного службового розслідування складено акт, затверджений командиром ВЧ НОМЕР_1 від 05.06.2023, а також видано наказ №439/4-ОД від 05.06.2023 «Про результати службового розслідування.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №439/4-ОД від 05.06.2023 «Про результати службового розслідування» вирішено службове розслідування вважати завершеним. Пунктом 2 наказу притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та оголошено «Попередження про неповну службову відповідність» за порушення вимог статей 11, 16, 37 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та непокори у відповідності до статті 55 та пункту «І» статті Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Також наказом командира в/ч НОМЕР_1 №439/4-ОД від 05.06.2023 «Про результати службового розслідування» вирішено не виплачувати щомісячну премію за травень 2023 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 розділу XVI Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами), а також додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень за травень 2023 року відповідно до розділу XXXIV Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами).
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ). Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. 
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV (далі Статут ВС ЗСУ)
Відповідно до статті 16 Статуту ВС ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
 Статтею 35 Статуту ВС ЗСУ визначено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом ЗСУ, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV.
 Відповідно до статей 4-6 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби. За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження . Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
За невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення, що передбачено статтею 45 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців може бути накладено, зокрема, попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби, п. ґ).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Так, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного статуту).
Статтею 85 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Отже, накладенню дисциплінарного стягнення на військовослужбовця передує проведення службового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 9 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що посадові (службові) особи Збройних Сил України зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Повноваження осіб під час службового розслідування встановлені розділом ІV Порядку №608. Зокрема, відповідно до пункту 1 цього розділу, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).
Приписами пункту 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Згідно з вимогами пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акту про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
З аналізу норм Дисциплінарного статуту вбачається, що вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування.
Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало невиконання позивачем 06.05.2023 бойового наказу командира роти. Дані обставини сторонами не заперечуються.
Разом із тим, позивач зазначає, що невиконання такого наказу став його фізичний стан після отриманої тяжкої травми 24.04.2023 під час виконання бойових завдань, за наслідками якої позивач в подальшому проходів стаціонарне лікування та за висновками ВЛК визнаний обмежено-придатним до військової служби.
Під час службового розслідування в акті від 05.06.2003 в п.3.1 зазначено про обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування. Зокрема зазначено, що згідно пояснень позивача відомо, що позивач не в змозі продовжувати повноцінно виконувати військовий обов`язок у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, а також відображено зміст рапорту позивача від 06.05.2023.
Зазначено, що 12.05.2023 відповідно до направлення № 320 позивач направлений на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до військової служби. Також в акті службового розслідування зазначено, що причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є легкодухість, особиста недисциплінованість, безвідповідальність. Неправомірні дії позивача полягає у відмові виконувати наказу командира, дане діяння є грубим і тяжким порушенням Військової присяги та один із небезпечних військових злочинів. Кримінальна відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також умисне невиконання наказу, передбачена ч. 4 ст. 402 КК України.
Колегія суддів зауважує, що ст. 86 Дисциплінарного статуту визначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Разом із тим, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач 24.04.2023 під час виконання бойового завдання отримав мінно-вибухову травму.
10.05.2023 позивачу надавалася первинна невідкладна медична допомога, що підтверджується записами в картці первинної медичної допомоги. 
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до змісту довідки «Обласної клінічної психіатричної лікарні №3» Харківської обласної ради, позивач перебував на лікування в 3 психіатричному відділенні для дорослих з палатами для паліативної допомоги з цілодобовим перебуванням з 15.05.2023 по день видачі довідки 26.05.2023.
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 про обставини травми №1490 від 21.06.2023, позивач 24.04.2023 одержав ЗЧМТ, струс головного мозку, акударотравму, забій грудної клітини, гостру реакцію на стрес під час виконання 24.04.2023 бойового завдання при танковому та мінометному обстрілі, і поранення сталося під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій
Також, згідно довідки ВЛК від 15.09.2023№9366, яка видана із урахуванням довідки в/ч НОМЕР_1 про обставини травми №1490 від 21.06.2023, зазначено, що наслідками МВТ 24.04.2023 стало закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку у вигляді після травматичної енцефалопатії з вогнищевою симптоматикою, гіперкенетичним синдромом у формі цервікальної дистонії з тремором голови, гіперкінезами з помірним порушенням функції центральної нервової системи. Післятравматичний стресовий розлад у вигляді помірної астенії з інсомнією та депресивними включеннями. Зазначено, що травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини. Згідно класифікації тяжкості отриманої травми дана травма відноситься до тяжких.
Також в довідці №9366 від 15.09.2023 зазначено, що ВЛК визнано позивача обмежено придатним до військової служби, непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах, придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Колегія суддів звертає увагу на те, що факт невиконання відданого позивачу наказу останнім не заперечується. 
Суд також зазначає, що позивач виконав приписи ст. 37 Статуту ВС ЗСУ повідомивши командування про невиконання наказу, шляхом подачі рапорту від 06.05.2023 із зазначенням причин невиконання наказу, про що зазначено в акті службового розслідування та відповідачем надано відповідний рапорт ОСОБА_1 .
Проте під час проведення  службового розслідування відповідачем не взято до уваги фізичного стану позивача, не надано оцінки можливості/неможливості фізично виконати обов`язки військовослужбовця, не встановлено наявності/відсутності причинного зв`язку між дисциплінарним порушенням та станом здоров`я позивача, зокрема внаслідок отриманої 27.04.2023 мінно-вибухової травми під час виконання бойового завдання у результаті якої позивача, в подальшому рішенням ВЛК визнано обмежено придатним до військової служби.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2024 року справа № 420/17256/22 зазначив, що задля встановлення законності спірного наказу за результатами проведеного службового розслідування щодо встановлення наявності чи відсутності складу дисциплінарного проступку позивача попередження про неповну службову відповідність, судам необхідно надати правову оцінку характеру та обставинам вчиненого правопорушення, його наслідкам, ступеню вини, попередній поведінці порушника, невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків з урахуванням бойового наказу.
Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення не забезпечив дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, в частині урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) , та скасування п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №439/4-ОД від 05.06.2023 «Про результати службового розслідування» у частині оголошення «Попередження про неповну службову відповідність» ОСОБА_1 .
Колегія суддів зважає на те, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 №439/4-ОД від 05.06.2023 «Про результати службового розслідування» вирішено не виплачувати позивачу щомісячну премію за травень 2023 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 розділу XVI Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами), а також додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень за травень 2023 року відповідно до розділу XXXIV Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами).
Абз.4 п.5 розділу XVI Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» визначено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в тому числі у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.
Також п.2,15 розділу XXXIV Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» визначено, що до  наказів про виплату додаткової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які в тому числі відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Отже, у разі встановлення вини військовослужбовця у вчиненні дисциплінарного проступку, притягнення його до дисциплінарної відповідальності, він може бути позбавлений додаткової винагороди, яка виплачується згідно з Постановою № 168 та щомісячної премії, передбаченої Порядком № 260, за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, оголошене наказом командира (начальника).
Оскільки судовим розглядом встановлено передчасне, без з`ясування всіх обставин прийняття наказу в/ч НОМЕР_1 №572 від 31.05.2023 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, то колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення суду першої інстанції про  скасуванню  п. 5.3  наказу №572 від 31.05.2023 в частині невиплати позивачу премії та додаткової винагороди у травні 2023 року, а також наявності підстав для зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу щомісячної премії та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за травень 2023 р. як похідної.
Посилання апелянта на  те, що судом першої інстанції проігноровано, що позов ОСОБА_1 подано поза межами строку звернення до адміністративного суду колегія суддів вважає необґрунтованими,  оскільки  ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від  07.12.2023 було розглянуто клопотання позивача про поновлення строку  на  звернення до суду  з позовом та задоволено дане клопотання. Будь яких обґрунтувань, щодо помилкових висновків суду щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом  відповідач в апеляційній скарзі не зазначив.
Щодо доводів апеляційної скарги, що зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 №439//4-ОД від 05.06.2023  слідує, що  позбавлення права позивача на виплату додаткової грошової винагороди  не є застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення колегія судів зазначає.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №439//4-ОД від 05.06.2023 ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Також прийнято рішення про невиплату щомісячної премії та додаткової винагороди за травень 2023 року.
Оскільки під час судового розгляду встановлено безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 то  і позбавлення останнього  вище зазначених виплат є безпідставним. Як наслідок  суд першої інстанції  правомірно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію та додаткову винагороду, передбачену  Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168  за травень 2023 р.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на зазначені вище аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності винесення оскаржуваних рішень
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року по справі № 480/12274/23  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін