УХВАЛА
13 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 201/2211/25
провадження № 61-51вп25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши заяву  ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
5 березня 2025 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала до Верховного Суду заяву про визначення підсудності справи за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 передано на розгляд до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відповідно до частини першої статті 27 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України. Оскільки справа стосується розірвання договору та стягнення коштів, а заявник зареєстрована у Новокодацькому (Ленінському) районі міста Дніпро, вважає, що справа підлягає розгляду за місцем її проживання.
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного реєстру судових рішень (далі - Реєстр).
Відповідно до відомостей Реєстру ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року цивільну справу за позовом 
 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська.
Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
За змістом вказаної норми підсудність справи за участю громадян України визначається одноособово суддею Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.
Доводів про проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за межами України заява не містить.
При цьому заявник вказує, що справа підлягає розгляду за місцем її проживання, 
а в ухвалі від 24 лютого 2025 року суд першої інстанції встановив місце реєстрації  ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Викладені у заяві доводи зводяться до незгоди заявника з ухвалою Жовтневого районного суду м Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року, що не є підставою для визначення суддею Верховного Суду підсудності даної справи у порядку 
статті 29 ЦПК України, тому у задаволенні заяви ОСОБА_1 касаційний суд відмовляє.
Касаційний суд роз`яснює заявнику, що незгода з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року може бути підставою для оскарження ОСОБА_1 в апеляційному порядку вказаної ухвали суду першої інстанції згідно з пунктом 9 частини першої статті 353 ЦПК України.
Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                      С. О. Карпенко