УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08січня 2025 року
м. Київ
справа № 303/6866/23
провадження № 51 - 1870 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2024 року і ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 42023072040000011 по обвинуваченню 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачева Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК України), 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачева Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 146 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Мукачева Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 190 КК України,
встановив:
За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2024 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується. ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією майна, яке перебуває у власності засудженого, окрім житла. 
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 189 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке перебуває у власності засудженого, окрім житла. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке перебуває у власності засудженого, окрім житла.
ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується. ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 4 ст. 189 КК України - у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 190 - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; за ч. 3 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією майна, яке перебуває у власності засудженого, окрім житла.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Відповідно до обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, у першій декаді грудня 2022 року, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи з ОСОБА_5 у приміщенні розважального закладу «Багіра», що розташоване по вул. Митрополита Володимира в м. Мукачеві, Закарпатської обл., з метою подавити волю потерпілого ОСОБА_9 до виконання їх подальших вказівок, спрямованих на вимагання у нього грошових коштів, наніс останньому один удар долонею по потилиці. За вказівкою ОСОБА_8 , вони разом з  ОСОБА_9 вибули до кафе «Первак», що знаходиться по вул. Тиха, 2, в м. Мукачеві, де ОСОБА_8 , переслідуючи мету протиправного та швидкого збагачення шляхом вимагання, висунув потерпілому ОСОБА_9 вимогу про передачу 30000 грн, в якості нібито боргу останнього перед ОСОБА_10 , та висловив потерпілому погрозу застосування фізичного насильства у разі невиконання такої вимоги.
Надалі, 23 грудня 2022 року за попередньою змовою ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , знаходячись в салоні автомобіля, під час його руху по м. Мукачеву, повторно висунули потерпілому ОСОБА_9 вимогу про надання їм грошових коштів, в рахунок погашення неіснуючого боргу, застосовуючи по відношенню до останнього психологічне насильство, висловивши погрозу застосування фізичного насильства у разі не виконання такої вимоги. У свою чергу, ОСОБА_5 , з метою спонукання потерпілого погодитися на виконання вимоги ОСОБА_8 про передачу грошових коштів, застосовував до нього фізичне насильство.
31 грудня 2022 року близько 07:00 год, за попередньою змовою ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , перебуваючи в кв. АДРЕСА_3 , застосували до потерпілого ОСОБА_9 фізичне та психологічне насильство, чим спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. З метою переконання потерпілого ОСОБА_9 в необхідності передачі вказаних коштів, ОСОБА_8 повторно застосував до останнього фізичне та психологічне насильство.
Надалі, 20 січня 2023 року близько 22:50 год, за попередньою змовою ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з метою психологічного тиску на потерпілого ОСОБА_9 та заволодіння чужим майном, незаконно проникли в квартиру останнього по АДРЕСА_4 , де на той час знаходились ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 почали застосовувати до ОСОБА_9 та ОСОБА_11 фізичне та психологічне насильство. Продовжуючи свої зухвалі дії, спрямовані на залякування потерпілого ОСОБА_9 та з метою вимагання у нього грошових коштів, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 , змусили останніх вчиняти принизливі для них дії, вимагаючи при цьому надання грошових коштів.
Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , отримавши відмову від ОСОБА_9 в наданні їм грошових коштів, примусили останнього передати їм, у рахунок погашення неіснуючого боргу, плазмовий телевізор марки вартістю 4200 грн та планшет вартістю 800 грн, який належить матері ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , які у подальшому, використали на власний розсуд.
Надалі, 09 лютого 2023 року о 15:37 год ОСОБА_5 , неподалік магазину «Ідеал», що по вул. Митрополита Володимира, 48 у м. Мукачеві, здійснив по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 погрозу застосування фізичного насильства, яку останній сприймав реально, спонукаючи його віддати грошові кошти в рахунок погашення неіснуючого боргу у розмірі 30000 грн.
У свою чергу, 26 лютого 2023 року о 16:59 год ОСОБА_8 , при зустрічі з потерпілим ОСОБА_9 , у приміщенні піцерії «Колізей», що по вул. Митрополита Володимира, 35 у м. Мукачеві, висловив останньому погрозу фізичної розправи, примушуючи віддати грошові кошти в рахунок погашення неіснуючого боргу у розмірі 30000 грн з терміном виконання до кінця лютого 2023 року.
Надалі, 05 березня 2023 близько 12:00 год ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб, продовжуючи свої умисні дії, направлені на вимагання грошових коштів, з погрозою застосування насильства над потерпілим, перебуваючи неподалік гаражного приміщення по АДРЕСА_5 , застосувавши фізичну силу, заштовхали потерпілого ОСОБА_9 в середину гаражу, де спільно нанесли численні (не менше трьох) удари по різних частинах тіла з метою залякати останнього та змусити його надати їм грошові кошти, чим спричинили йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді синців на обличчі, перелому носової кістки зліва. Потерпілий ОСОБА_9 , побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою уникнення продовження фізичної розправи погодився віддати грошові кошти у сумі 10000 грн, передавши їх безпосередньо ОСОБА_8 .
Крім того, ОСОБА_8 , у кінці грудня 2022 року, перебуваючи в мікрорайоні «Черьомушки» в м. Мукачево, при зустрічі з потерпілим ОСОБА_13 , із погрозою застосування фізичного насильства, безпідставно висунув останньому вимогу про передачу йому неіснуючого боргу у сумі 20000 грн, нібито за втрату потерпілим ОСОБА_13 сувенірної банкноти номіналом 50 грн, яку ОСОБА_8 напередодні залишив в автомобілі потерпілого ОСОБА_13 .
Надалі, 05 січня 2023 року, на виконання вищевказаної протиправної вимоги ОСОБА_8 , за допомогою власного банківського рахунку, ОСОБА_13 , реально сприймаючи погрозу щодо застосування фізичного насильства, перерахував на банківський рахунок ОСОБА_8 № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», частину грошових коштів в розмірі 2000 грн, із загальної суми 20000 грн, які вимагав у нього ОСОБА_8 .
Крім цього, 18 січня 2023 року близько 15:00 год ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , із погрозою застосування насильства, висунув ОСОБА_13 безпідставну додаткову вимогу про надання останнім йому ще 30000 грн за нібито здійсненну ним ( ОСОБА_8 ) оплату ремонтних робіт автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 та іншого, невстановленого автомобіля, з яким сталася дорожньо-транспортна пригода. Отримавши від ОСОБА_13 відмову у наданні грошових коштів, ОСОБА_8 , відчинивши багажник автомобіля, застосувавши до потерпілого ОСОБА_13 фізичне насильство, взяв останнього за верхній одяг спереду, та заломивши ліву руку, силоміць помістив його до багажного відділення автомобіля, де потерпілий перебував до 16:00 год 19 січня 2023 року.
Також, 19 січня 2023 року близько 19:00 год. ОСОБА_8 , знаходячись в середині автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований біля буд. № 49 по вул. Миру в м. Мукачево, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілого ОСОБА_13 , який в той час відлучився, та наявністю ключів від замка запалення, усупереч волі законного користувача транспортного засобу незаконно заволодів вищевказаним автомобілем вартістю 354729 грн, чим самим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Крім того, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 20 січня 2023 року, спосіб та місці, набув холодну зброю - кастет, після чого носив його з собою без передбаченого законом дозволу, включно до 00:10 год 06 лютого 2023 року, коли кастет було виявлено працівниками поліції в ході проведення у нього поверхневої перевірки в наплічній сумці, біля будинку № 9 по вул. Федорова в м. Мукачеві.
Крім цього, ОСОБА_8 , 05 лютого 2023 близько 00:05 год, знаходячись біля під`їзду № 2 буд. № 38 по вул. Росвигівській в м. Мукачеві, помітивши неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 , підійшов до нього, та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин безпричинно почав погрожувати останньому фізичним насильством. Надалі наніс йому один удар правою рукою, зжатою в кулак, в область лівої частини верхньої губи, чим дезорієнтував потерпілого та завдав йому фізичного болю, після чого із зовнішньої лівої кишені куртки ОСОБА_14 відкрито викрав мобільний телефон вартістю 2239,30 грн.
Також, ОСОБА_8 05 лютого 2023 року (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у вбиральні однієї з будівель, яка розташована на території військового містечка № НОМЕР_3 по АДРЕСА_6 , при зустрічі з потерпілим ОСОБА_15 , застосовуючи до останнього фізичне та психічне насильство та демонстрації кастету із погрозою його застосування, висловив останньому безпідставну вимогу у передачі йому грошових коштів у сумі 3000 грн, які останній, реально сприймаючи погрози ОСОБА_8 , 13 лютого 2023 року о 17:58 год, за допомогою власного банківського рахунку за вказівкою ОСОБА_8 перерахував на картковий рахунок № НОМЕР_4 .
Надалі, ОСОБА_8 , 13 лютого 2023 року о 17:59 год, додатково висловив ОСОБА_15 безпідставну вимогу у передачі йому грошових коштів ще у сумі 2000 грн, які той, реально сприймаючи погрози ОСОБА_8 , передав останньому.
07 лютого 2023 року ОСОБА_8 , перебуваючи на території військового містечка № НОМЕР_3 по АДРЕСА_6 , безпідставно висловив ОСОБА_16 вимогу у наданні йому грошових коштів в сумі 5000 грн. У свою чергу, ОСОБА_16 , реально сприймаючи можливість виконання ОСОБА_8 своєї погрози щодо застування фізичного насильства у разі не надання грошових коштів, 13 лютого 2023 року о 17:55 год за допомогою власного банківського рахунку за вказівкою ОСОБА_8 перерахував на картковий рахунок № НОМЕР_4 .
13 лютого 2023 року близько 17:00 год ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «АБС», який розташований біля військової частини НОМЕР_5 по АДРЕСА_2 , повторно, шляхом обману ОСОБА_17 , 13 лютого 2023 року о 17:53 год, внаслідок перерахунку на картковий рахунок № НОМЕР_4 , отримав від останнього грошові кошти у розмірі 10000 грн для нібито подальшої передачі їх ОСОБА_15 , не маючи насправді наміру виконувати таку обіцянку, та привласнивши дані кошти.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 20 січня 2023 року близько 22:50 год, діючи за попередньою змовою з    ОСОБА_5 , незаконно проникли до помешкання ОСОБА_9 по АДРЕСА_4 , та почали застосовувати до ОСОБА_9 фізичне та психологічне насильство небезпечне для здоров`я, з метою заволодіння майном останнього. В результаті чого примусили потерпілого ОСОБА_9 передати їм плазмовий телевізор марки «Bravіs» моделі «LED-32D5000 Smart +T2» та планшет марки «Apple іPad2 16Gb Black Wi-fi», які належить матері ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , чим заподіяли останній матеріальної шкоди на суму 5000 грн.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 03 вересня 2024 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2024 року - без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про перегляд оскаржуваних судових рішень. Крім того, не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, сторона захисту вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги, зокрема зазначає, що:
?          показання потерпілих і свідків не свідчать про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та доводять зворотне;
?          засуджений ОСОБА_8 не погоджується щодо наявності попередньої змови групи осіб, оскільки події щодо потерпілого ОСОБА_9 відбувалися спонтанно. Наголошує, що ОСОБА_8 мав намір повернути борг ОСОБА_18 . Наявність цього боргу була підтверджена потерпілим. Зауважує, що факт нанесення удару ножем потерпілому також не підтверджено жодним доказом, крім слів потерпілого;
?          факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 належними та допустимими доказами також не підтверджується. Вказує, що потерпілий самостійно без примусу перечислив кошти ОСОБА_8 . Наголошує, що потерпілий ОСОБА_13 за власною волею заліз у багажне відділення автомобіля, оскільки не зміг організувати повернення коштів ОСОБА_19 за ремонт автомобіля, що узгоджується з показаннями ОСОБА_19 та залегендованого свідка;
?          заволодіння ОСОБА_8 транспортним засобом не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Вказує, що відповідна заява потерпілого з`явилася через великий проміжок часу;
?           ОСОБА_8 взяв мобільний телефон потерпілого ОСОБА_14 з умовою, що поверне його. Ніяких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого останній не має;
?          відповідно до показань потерпілого ОСОБА_15 , ОСОБА_8 не вимагав від нього коштів, а перерахунок грошей відбувався добровільно;
?          щодо вчинення кримінального правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_16 , то показання обвинуваченого з приводу того, що потерпілий перерахував грошові кошти ОСОБА_19 як подяку за допомогу у пошуку зниклого мобільного телефону, частково підтверджуються і показаннями цього ж потерпілого;
?          щодо кримінального правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_17 , вказує, що він перерахував кошти, які заборгував сторонній особі. Докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_19 за цим епізодом, відсутні;
?          у матеріалах провадження також відсутні докази, які б вказували на винуватість ОСОБА_8 у вчиненні шахрайства стосовно ОСОБА_17 . Звертає увагу, що заяви потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 «з`явилися» в поліції лише після затримання ОСОБА_8 ;
?          щодо визнання ОСОБА_19 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 263 КК України, то ОСОБА_19 погоджується, що носив з собою кастет, однак ним не користувався, вважав, що він є сувенірним;
?          місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про проведення судово-психіатричної експертизи обвинуваченому ОСОБА_8 ;
?          апеляційний суд, у порушення вимог ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про дослідження усіх наявних у справі доказів.  
Звертає увагу на те, що ОСОБА_19 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем та має нагороди, на його утриманні перебувають малолітній син та дружина з 2 групою інвалідності.
Захисник ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , у своїй касаційній скарзі посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.
Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що:
?          винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину за ч. 4 ст. 189 КК  України по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 не підтверджується доказами. ОСОБА_5 та ОСОБА_5 діяли без попередньої домовленості в інтересах ОСОБА_19 , будучи впевненими, що потерпілий ОСОБА_9 заборгував гроші останньому, мети щодо особистого збагачення та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому не мали;
?          відеозаписами не підтверджується застосування ОСОБА_5 насильства над потерпілим ОСОБА_9 , він не усвідомлював, що вчиняє злочин, а розцінював такі дії як «розвагу», намагаючись допомогти товаришу;
?          на відеозаписі зустрічі ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_9 будь-які погрози чи дії на застосування насильства зі сторони ОСОБА_5 відсутні;
?          відсутні будь-які належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину стосовно потерпілого ОСОБА_13 ;
?          апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів;
?          рішення судів є невмотивованими та не відповідають вимогам ст. 370 КПК України.
?Перевіривши доводи касаційних скарг та долучені до них копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скаргах.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи, викладені в касаційних скаргах захисників, якими вони обґрунтовують заявлені вимоги, аналогічні доводам апеляційних скарг сторони захисту, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
?Щодо доводів касаційних скарг про недоведеність вчинення засудженими кримінальних правопорушень 
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України при обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 ,  ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ,  ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_20 ,  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,  ОСОБА_23 ,  ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , зміст показань яких детально викладений у вироку. 
Крім того, судами встановлено, що винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу слідчого експерименту від 18 травня 2023 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якого він відтворив обставини події, що мали місце 31 грудня 2022 року, а саме показував як ОСОБА_8 наносив йому удари у душовій кабіні, як змушував битися головою об стіну, як притискав розпалену праску до його обличчя, а також показав як ОСОБА_5 тримав його за руки, коли ОСОБА_8 одягав на голову поліетиленовий пакет; даними протоколу слідчого експерименту від 17 травня 2023 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якого останній відтворив обставини події, що мали місце 20 січня 2023 року, а саме показав як обвинувачений ОСОБА_8 спричинив йому тілесні ушкодження, а обвинувачений ОСОБА_5 наніс удари свідку ОСОБА_26 . Також показав яким чином ОСОБА_8 , погрожуючи ножем, знущався, підносив до обличчя праску та канцелярським степлером прищепив йому вуха, а ОСОБА_5 тримав його; даними протоколу огляду місця події від 23 січня 2023 року, згідно якого виявлено та вилучено дві металеві скоби для степлера, які були закріплені у вусі потерпілого ОСОБА_9 ; даними висновку судово-медичного експерта від 20 лютого 2023 року № 23/2023, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлені наслідки тілесних ушкоджень у вигляді рубців лівого ліктьового суглобу, в ділянці верхньої третини лівого стегна по зовнішньо-бокових поверхнях, які можливо виникли внаслідок загоєння різаних ран; даними протоколу слідчого експерименту від 18 травня 2023 року за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого останній відтворив події 31 грудня 2022 року, як ОСОБА_8 наніс йому удар кулаком в обличчя, а потерпілий ОСОБА_9 стояв у тазику із очевидними тілесними ушкодженнями; даними протоколу слідчого експерименту від 17 травня 2023 року за участю свідка ОСОБА_11 , згідно якого свідок відтворив події 20 січня 2023 року, показав як ОСОБА_8 та ОСОБА_5 спричинили потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, психологічно знущалися та забрали телевізор і планшет; даними протоколу слідчого експерименту від 18 травня 2023 року за участю свідка ОСОБА_21 , який показав як саме 31 грудня 2022 року в душовій кімнаті обвинувачений ОСОБА_8 тримав потерпілого ОСОБА_9 у холодній воді та погрожував ножем; даними слідчого експерименту від 18 травня 2023 року за участю свідка ОСОБА_20 , під час проведення якого останній показав як 31 грудня 2022 року ОСОБА_5 наніс йому удар ногою, коли він зайшов у квартиру АДРЕСА_3 . Також показав де потерпілий ОСОБА_9 стояв у тазику з холодною водою, а ОСОБА_5 тримав його за руки, коли ОСОБА_27 одягав на голову поліетиленовий пакет; даними протоколу за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-відео контролю особи від 22 березня 2023 року, відповідно до якого під час зустрічі потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , останній вимагає повернення неіснуючого боргу у сумі 30000 грн. 05 березня 2023 року в приміщенні гаражу під час передачі потерпілим 10000 грн ОСОБА_8 та ОСОБА_5 продовжують спричиняти потерпілому тілесні ушкодження і погрожувати; даними висновку судово-медичного експерта від 04 квітня 2023 року № 65/2023, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у виді синців у лівій орбітальній області з переходом на величну область, в ділянці спинки носа, в ділянці чола по центру, перелом носової кістки зліва, що відноситься до легких тілесних ушкоджень; даними протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних інформаційних систем з мобільного телефону обвинуваченого ОСОБА_8 від 25 квітня 2023 року, відповідно до якого встановлено, що обвинувачені здійснювали між собою переписку, а обвинувачений ОСОБА_8 здійснював фіксування подій, які мали місце 23, 31 грудня 2022 року та 20 січня 2023 року. Так, із відео за 23 грудня 2022 року вбачається як ОСОБА_8 та ОСОБА_5 спричиняють тілесні ушкодження потерпілому та вимагають гроші. 31 грудня 2022 року знято відео, на якому видно як потерпілий ОСОБА_9 , якому попередньо спричинено ножове поранення в ногу, знаходиться в душовій кабіні і обвинувачений поливає його водою. Після цього обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_5 помістили потерпілого у тазик та принижували його. На відео, знятому ОСОБА_8 20 січня 2023 року, видно як ОСОБА_5 наносить удари свідку ОСОБА_28 , ОСОБА_8 погрожує потерпілому ножем та вимагає повернення коштів; даними протоколу слідчого експерименту від 03 квітня 2023 року із потерпілим ОСОБА_13 , під час проведення якого потерпілий відтворив яким чином ОСОБА_8 18 січня 2023 року спричинив йому тілесні ушкодження, вимагаючи грошові кошти за ремонт пошкодженого автомобіля. Потерпілий показав яким чином ОСОБА_8 силоміць помістив його в багажник автомобіля, а Кепичі насміхалися з цього; даними протоколу перегляду відеозапису від 16 червня 2023 року, відповідно до якого в період 18-19 січня 2023 року встановлено рух транспортного засобу «HundaySonata» НОМЕР_2 у районі проживання обвинувачених. У нічний час автомобіль знаходився по АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_27 ; даними протоколу огляду місця події від 06 лютого 2023 року, під час проведення якого в кафе по АДРЕСА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 добровільно видав предмет схожий на мультитул з розкладними колюче-ріжучими елементами та предмет схожий на кастет; даними висновку експерта від 20 лютого 2023 року № СЕ-19/107-23/1414-ХЗ, відповідно до якого наданий на дослідження кастет відноситься до категорії холодної зброї ударно-дробильної дії; даними протоколу слідчого експерименту від 15 червня 2023 року за участю потерпілого ОСОБА_15 , під час якого останній показав як 05 лютого 2023 року  ОСОБА_8 в туалеті військової частини здійснював психологічний тиск на нього, та наніс один удар в область грудей.
Переглянувши вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами захисників, у постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився із рішенням місцевого суду та обґрунтовано зазначив, що цей суд всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку. 
Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції у ході судового розгляду з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. 
Так, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що у вироку місцевого суду наведено показання потерпілих та свідків щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень, надані ними безпосередньо у судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженні.
Щодо доводів касаційних скарг сторони захисту про те, що: засуджений ОСОБА_8 не погоджується щодо наявності попередньої змови групи осіб, оскільки події щодо потерпілого ОСОБА_9 відбувалися спонтанно; ОСОБА_8 мав намір повернути борг ОСОБА_18 . Наявність цього боргу була підтверджена потерпілим; факт нанесення удару ножем потерпілому також не підтверджено жодним доказом, крім слів потерпілого; винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину за ч. 4 ст. 189 КК країни по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 не підтверджується доказами; ОСОБА_5 та ОСОБА_5 діяли без попередньої домовленості в інтересах ОСОБА_19 , будучи впевненими, що потерпілий ОСОБА_9 заборгував гроші останньому, мети щодо особистого збагачення та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому не мали; відеозаписами не підтверджується застосування ОСОБА_5 насильства над потерпілим ОСОБА_9 , він не усвідомлював, що вчиняє злочин, а розцінював такі дії як «розвагу», намагаючись допомогти товаришу; на відеозаписі зустрічі ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_9 будь-які погрози чи дії на застосування насильства зі сторони ОСОБА_5 відсутні
Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Водночас домовленість про спільне вчинення кримінального правопорушення заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Втім, домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.
Так, судами встановлено, що відповідно до показань потерпілого ОСОБА_9 , свідків та й показань самих обвинувачених, останнім було відомо про бажання ОСОБА_8 отримати від потерпілого грошові кошти, також було відомо про суму грошових коштів.
Крім того, суди дійшли висновку, що дії, інкриміновані усім трьом обвинуваченим, чітко свідчать про їх спільне бажання, щоб потерпілий ОСОБА_9 надав відповідну суму грошей.
Зокрема, вказане підтверджується протоколами щодо результату проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-відео контроль особи від 22 березня 2023 року, які свідчать про системність вимагання коштів у ОСОБА_9 , а також про обізнаність ОСОБА_5 та ОСОБА_5 про вигаданий борг ОСОБА_9 , активну участь ОСОБА_5 у застосуванні до ОСОБА_9 фізичного та психологічного насильства з метою одержання від нього коштів.
Разом з тим, як зазначив апеляційний суд у своєму рішенні, усі обвинувачені вчиняли активні, протиправні дії, спрямовані на досягнення цієї мети, водночас такі дії були довготривалими, багатоепізодними та взаємоузгодженими, що беззаперечно свідчить про вчинення ними цього злочину за попередньою змовою групою осіб.
Крім цього, суди дійшли висновку, що факт спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджується показаннями свідків, переглянутим у судовому засіданні відео, знятими з електронних інформаційних систем - мобільного телефону ОСОБА_8 , який здійснював документування подій, а також висновками судово-медичних експертиз.
На переконання судів, твердження захисника про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_5 не мали мети особистого збагачення також спростовується матеріалами провадження, зокрема під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 виявлено та вилучено телевізор, викрадений із місця проживання потерпілого ОСОБА_9 .
Щодо доводів касаційних скарг захисників про те, що  факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 належними та допустимими доказами також не підтверджується; потерпілий самостійно без примусу перечислив кошти ОСОБА_8 ; потерпілий ОСОБА_13 за власною волею заліз у багажне відділення автомобіля, оскільки не зміг організувати повернення коштів ОСОБА_19 за ремонт автомобіля, що узгоджується з показаннями ОСОБА_19 та залегендованого свідка; заволодіння ОСОБА_8 транспортним засобом не підтверджується жодними доказами. Заяви деяких потерпілих про злочини стосовно них з`явилися через певний проміжок часу 
Так, судами встановлено, що наданні потерпілим ОСОБА_13 безпосередньо у судовому засіданні в суді першої інстанції показання стосовно вчинених відносно нього злочинів підтверджуються протоколом слідчого експерименту за його участі. Крім того, факт застосування насильства з боку братів Кепичів та ОСОБА_8 підтверджується також протоколом НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем (мобільних телефонів обвинувачених) від 25 квітня 2023 року, у якому, крім інших фактів застосування насильства до потерпілого ОСОБА_13 , також зафіксовано, що останній у нічний час знаходився в багажнику автомобіля.
Заразом, суди дійшли слушного висновку, що твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не викрадав автомобіль потерпілого спростовуються наявними у справі доказами, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_25 , даними протоколу перегляду відеозапису від 16 червня 2023 року, відповідно до якого транспортний засіб «HundaySonata» НОМЕР_2 у період 18-19 січня 2023 року перебував у районі проживання обвинувачених, а також даними протоколу обшуку гаражного приміщення, яким користувався обвинувачений ОСОБА_8 , від 05 березня 2023 року, під час проведення якого виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.
Крім того, спростовуючи доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , суди дійшли обґрунтованого висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вимаганні у потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 грошових коштів підтверджується показаннями потерпілих та свідка ОСОБА_23 , а також слідчим експериментом за участю потерпілого ОСОБА_15 , під час проведення якого останній відтворив обставини події, яка мала місце 05 лютого 2023 року.
На переконання судів першої та апеляційної інстанцій, заволодіння ОСОБА_8 грошовими коштами потерпілого ОСОБА_17 шляхом обману доведено показаннями потерпілого, які узгоджуються з показаннями ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_23 .
Вказане підтверджується також протоколом огляду від 31 березня 2023 року довідки «ПриватБанк» щодо руху коштів карткового рахунку № НОМЕР_6 у період 13 лютого 2023 року, яким підтверджуються показання потерпілих та свідка ОСОБА_23 .
Варто зауважити, що як убачається із судових рішень, відомості до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень стосовно потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 внесені у порядку ст. 214 КПК України на підставі їх заяв.
Суд звертає увагу, що КПК України не містить заборони щодо реалізації потерпілим своїх процесуальних прав пов`язаних із зверненням до правоохоронних органів з письмовим повідомленням про вчинення стосовно нього злочину через певний проміжок часу після вчинення злочину. 
Тож, доводи захисника ОСОБА_7 у цій частині є неспроможними.  
Водночас, як уже зазначалося вище, у поданих касаційних скаргах захисники фактично не погоджуються з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, вказують на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, тоді як їх перевірка, як зазначалося вище, на підставі статей 433, 438 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.
Отже, такі доводи касаційних скарг не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки Суд не вправі виходити за межі фактів та обставин, установлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Щодо доводів захисників про те, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про проведення судово-психіатричної експертизи обвинуваченому ОСОБА_8 для встановлення спроможності останнього усвідомлювати свої дії; апеляційний суд, у порушення ст. 404 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів 
Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про те, що місцевий суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи обвинуваченому ОСОБА_8 , Суд зауважує, що відмова у задоволенні клопотань не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо сторона захисту з такими висновками суду не погоджується.
Так, як убачається з ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року, на яку посилається захист у касаційній скарзі, (міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень), цей суд відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про призначення судово-психіатричної експертизи стосовно обвинуваченого ОСОБА_19 .
У вказаній ухвалі місцевий суд зазначив, що своє клопотання захисник мотивує тим, що обвинувачений під час вчинення кримінального правопорушення, а саме під час психологічного та фізичного тиску стосовно потерпілих міг перебувати в стані неконтрольованого приступу агресії та люті, зазначаючи при цьому, що з 2014 року ОСОБА_8 проходить військову службу у ЗСУ, має статус учасника бойових дій та нагороду.
Проте, місцевий суд, розглянувши подане клопотання сторони захисту встановив, що наданими суду доказами підтверджується, що обвинувачений на підставі наказу №60 від 01 березня 2022 року призваний та направлений для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період в складі команди № НОМЕР_5 , що свідчить про придатність до військової служби та задовільний стан здоров`я.
Втім, на переконання суду стороною захисту не надано відомостей, які б свідчили про отримані травми в зоні бойових дій під час несення служби. Водночас обвинувачений ствердив, що у вересні 2023 року направлений для продовження служби за місцем свого проживання, у зв`язку з необхідністю догляду за дружиною, яка є інвалідом другої групи.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що інформація щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_19 у період перебування під вартою відсутня, скарг та звернень у медичну частину не було.
З огляду на викладене, доводи захисника ОСОБА_7 в цій частині є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, розглянувши клопотання сторони захисту, обґрунтовано відмовив у його задоволенні із наведенням відповідних мотивів свого рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.
Водночас, апеляційний суд погодився з наданою оцінкою доказам та з висновками суду першої інстанції в цілому, а тому підстав для повторного безпосереднього дослідження доказів у цього суду не було.
Зі свого боку, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що місцевий суд повно, з дотриманням вимог закону дослідив усі докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, а твердження сторони захисту зводяться виключно до незгоди з їх оцінкою місцевим судом. У зв`язку з цим цей суд слушно зауважив, що вказане не може слугувати підставою для обов`язкового повторного дослідження певних доказів. 
Тож доводи сторони захисту в цій частині є необґрунтованими.
Решта доводів касаційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_4 висновків судів першої та апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були досліджені під час розгляду в суді першої інстанції з дотриманням норм закону, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.
В той же час, касаційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не містять конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційних скарг захисників, наданих до них судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарг немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цими касаційними скаргами.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2024 року і ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та  ОСОБА_8 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                               ОСОБА_3