ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/548/24  Номер провадження 22-ц/814/372/25	Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,
секретар Ванда А.М.,
з участю представника позивача – адвоката Панченко О.О., представника відповідача – адвоката Кирдана А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником – адвокатом Панченко Оленою Олександрівною, 
       на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року, постановлене суддею Хоменко Д.Є.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, 

в с т а н о в и в:
09.05.2024 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Панченко О.О., звернулася в суд із указаним позовом, у якому просила:
-        визнати недійсними: односторонній правочин, вчинений АТ КБ «ПриватБанк», оформлений у вигляді повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку №20.1.0.0.0/7-240124/120 від 24.01.2024; а також рішення АТ КБ «ПриватБанк» про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору з ОСОБА_1 від 23.01.2024; 
-        зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» з дати набрання законної сили рішенням суду у даній справі відновити: підтримання ділових відносин та відновити обслуговування ОСОБА_1 на підставі раніше укладених договорів банківського обслуговування, депозитних (вкладних) догорів та договорів, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків (крім кредитних договорів); доступ до поточних/депозитних рахунків на її ім`я до 23.01.2024 та до дистанційних систем обслуговування (Приват24), продовживши обслуговування за продуктами банку та надання банківських послуг і проведення фінансових операцій за всіма відкритими банком рахунками;
-        стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати, понесені позивачем під час розгляду цієї справи.
       В обґрунтування підстав позову зазначає, що у січні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» обмежило їй, позивачці, доступ до дистанційних систем обслуговування (Приват24), продовження обслуговування за продуктами банку та надання банківських послуг і проведення фінансових операцій за всіма відкритими банком рахунками. 
       Зателефонувавши на гарячу лінію банку з приводу викладеного, їй було повідомлено про необхідність надати пояснення щодо походження коштів, за які вона придбала криптовалюту. 
       18.01.2024 вона надала відповідачу відповідні пояснення із доказами на підтвердження походження коштів. 
       Незважаючи на це, 25.01.2024 на її електронну адресу надійшло повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку №20.1.0.0.0/7-240124/120 від 24.01.2024. 
       За змістом такого повідомлення, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 23.01.2024 банком прийнято рішення про відмову у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації, подання інформації з метою введення в оману банку. 
       Наголошує, що у повідомленні №20.1.0.0.0/7-240124/120 від 24.01.2024 не вказано конкретних підстав встановлення позивачці неприйнятно високого ризику, а також не зазначено відповідних підстав відмови, визначених ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», як цього вимагає пп.5 п.8 Додатку №12 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 №65. Крім того, у такому повідомленні не вказано, чи були враховані її пояснення та документи на підтвердження походження коштів.
       26.01.2024 позивачка звернулася до банку із заявою про надання їй копії рішення про відмову від 23.01.2024, в отриманні якого їй відмовлено листом від 02.02.2024 №201.0.0.0/7-240126/70305.
       Тоді, 12.03.2024 позивачка звернулася до Національного банку України зі скаргою щодо незаконних дій АТ КБ «ПриватБанк» та безпідставного блокування рахунків, відповідь на яку так і не отримала. 
       Вважає, що повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку №201.0.0.0/7-240126/120 від 24.01.2024 та рішення АТ КБ «ПриватБанк» про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору від 23.01.2024, як правочин (одностороння відмова від договору) не відповідає положенням договору та приписам статей 6, 11-13, 203, 611, 627, 628, 651 ЦК України, що в силу статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним. Тому просить захистити порушене право згідно із заявленими позовними вимогами. 
       Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 31.0.7.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди – відмовлено.
       Рішення районного суду вмотивовано тим, що з урахуванням відсутності відомостей про походження джерел надходження коштів та мети подальшого використання, із заявленим ОСОБА_1 банку доходом в 32 000,00 грн. при фактичних фінансових операціях на обох рахунках (картах) 19 343 544,76 грн. та 4 649 740,86 грн., які у рази перевищують заявлений дохід, банк дійшов обґрунтованого висновку щодо підозрілості операцій позивачки. 
       Позивачка, в інтересах якої діє представник – адвоката Панченко О.О., оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат понесених позивачем в судах першої та апеляційної інстанцій. 
       Із підстав, раніше викладених у позовній заяві, доводить, що при встановленні неприйнятно високого рівня ризику клієнту банком має бути дотримана процедура, встановлена законом та/або внутрішніми документами банку, що підтверджується відповідними доказами. Тоді як право банку, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу, відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним. 
       Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованій у справах №910/21320/17 від 16.10.2018, №910/3245/19 від 29.04.2020, №910/18504/20 від 20.01.2022, №757/57487/20 від 28.12.2022, яку суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення залишив поза увагою, як і відсутність доказів на підтвердження існування правових підстав для встановлення позивачці неприйнятно високого ризику. 
       Наведене, у свою чергу, зумовлює недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами обставин вчинення ОСОБА_1 фінансових (платіжних) операцій, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності в сфері фінансового моніторингу та існування ризику застосування до банку відповідних заходів впливу, зокрема, незаконності джерел походження коштів ОСОБА_1 , інших її активів або прав на такі активи, а також недоведеність наявності в банківських операціях позивачки ознак відмивання доходів.
       Наголошує, що банком не надано суду рішення про встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику ОСОБА_1 , а також доказів на підтвердження незаконності джерел походження коштів ОСОБА_1 , інших її активів або прав на такі активи, або ж наявності у банківських операціях ознак відмивання доходів. 
       Доводить незаконність односторонньої відмови відповідача від договору банківського обслуговування укладеного з позивачем, оскільки підстави для встановлення відповідного рівня ризику були відсутні, розірвання договору з позивачем у такий спосіб порушує її права, а тому правочин з розірвання цього договору відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України слід визнати недійсним.
       Вважає припущеннями висновки районного суду про те, що рух коштів на картках позивачки в рази перевищує заявлений нею дохід. При цьому судом першої інстанції залишено поза увагою надані стороною позивача докази, а саме: пояснення від 18.01.2024 у з додатками на 21 арк., у т.ч., довідки про доходи від 19.01.2024 №№16-19, а також Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору за період 1 кварталу 2021 року, за 2022 рік та 2023 рік, довідка про виплачені дивіденди за 2020 рік.
       Так, позивачці щороку виплачувалися дивіденди, зокрема: у 2020 році у розмірі 16 561 748,89 грн., у 2021 році - 1 195 000,00 грн. Крім дивідендів позивачка отримує як керівник ФГ ФИЛЕНКІВСЬКЕ та працівник ФО-П ОСОБА_2 заробітну плату. 
       Наголошує, що позивачка мала офіційні доходи, з яких сплатила податки та за ці кошти придбала на біржі офіційно криптовалюту, а в подальшому її реалізувала. За наслідками реалізації криптовалюти отримала певну економічну вигоду, що жодним чином не свідчить про порушення нею будь-яких норм законодавства України. 
       Вважає, що за недостатності наданих позивачем банку документів, останній мав право запросити додаткові пояснення від позивача, а не робити висновки, що діяльність клієнта є підозрілою. При цьому підозрілість проведення фінансових операцій не може слугувати підставою вважати, що такі фінансові операції підпадають під ознаки підозрілої діяльності клієнта та/або фіктивності такої діяльності, у зв`язку з чим до позивача мав би бути встановлений неприйнятно високий ризик.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.10.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено справу до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 23.10.2024.
20.12.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача – адвоката Панченко О.О. про врахування при розгляді цієї справи правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.01.2020 у справі №910/18504/20 та від 24.01.2024 у справі 922/1253/23, а також у постанові Київського апеляційного суду від 11.11.2024 у справі №758/7993/23.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       У суді апеляційної інстанції представник позивача – адвокат Панченко О.О. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.
       Представник відповідача – адвокат Кирдан А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити без змін рішення районного суду, як законне та обґрунтоване. 
       Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд установив наступне.
       Із матеріалів справи убачається, що 14.09.2021 ОСОБА_1 , як головою ФГ «Фиденківське», складено довідку №87 у тім, що фактично розмір нарахованих їй дивідендів за 2020 рік становить 16 208 263,00 грн./а.с.136/
       18.01.2024 ОСОБА_1 надала АТ КБ «ПриватБанк» пояснення з приводу обігу коштів по її картковим рахунках у 2023 році, де серед іншого зазначила, що з липня по листопад 2023 року здійснювала операції, пов`язані із криптовалютою. Указані операції здійснювалися на централізованій біржі Binance. 
       Продавати криптовалюту на біржі Binance почала 21.07.2023 з продажу USDT на загальну суму 381 977,29 в еквіваленті у гривні. Це її особисті кошти, отримані офіційно (довідка 2021-2022 рік). Фактично її оборот по картам не є доходом, про що свідчить банківська виписка за період із липня по 31 грудня 2023 року, де зазначено усього витрат - 18 992 669,75 грн. та усього надходжень 18 994 645,52. Вона купляла криптоактиви на суму приблизно 400-500 тис. грн. на день. У подальшому на таку ж суму і продавала їх. Загалом оборот по карті за день становив 1 млн. грн., але наголошує, що це не є її доходом. У грудні 2023 року вона не здійснювала діяльність із продажу криптовалюти, а лише купляла криптовалюту - USDT для власних інвестицій. На даний момент у неї даного активу приблизно на 400 тис. грн., що підтверджується поточним балансом з біржі Binance (надано скріншот). Джерела походження коштів для цього є легальними і офіційно підтвердженими (довідки за 2022 та 1-3 квартал 2023 рік).
       Додатками до пояснень є: умови використання Binance Р2Р; доходи за 2021-2023 роки; стартовий ордер (липень 2023 року)./а.с.16-40/
Згідно із довідками ФГ «Филенківське» від 19.01.2024 за №16, №17 та №18 ОСОБА_3 працює на підприємстві з 11.08.2023 та займає посаду керуючого відділенням; його дохід за період з 01.10.2023 по 31.12.2023 склав 247 470,00 грн.; ОСОБА_1 , голова господарства, у період із 01.10.2023 по 31.12.2023 отримала дохід у розмірі 55 497,94 грн. (довідка №17), у той же час за змістом довідки №16 у цей же період її дохід склав 195 105,00 грн./а.с.41, 42, 43/
19.01.2024 ФО-П ОСОБА_2 видано довідку №18 у тім, що ОСОБА_1 працює у ФО-П ОСОБА_2 з 08.11.2019; на даний момент займає посаду бухгалтера; із жовтня по грудень 2023 року її дохід склав 33 834,79 грн./а.с.44/
23.01.2024 складено висновок НФМ. Розірвання ділових відносин, клієнт ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 )// НОМЕР_2 . Виявлення дропів (застосування ЕПЗ в нелегальному гральному бізнесі - Ранговий аналіз.
Обґрунтування щодо підозр, відповідно до яких вказана діяльність клієнтів сприяє ВК/ФТ або вчиненню інших злочинів: підставою для перевірки є отримання інформації по гілці «Розумний облік» розраховані алерти UU1994RA. Виявлення дропів (застосування ЕПЗ в нелегальному гральному бізнесі). З урахуванням Типологічного дослідження «Відмивання доходів від податкових злочинів», затвердженого Наказом Державної служби фінансового моніторингу України 21.12.2020 №122. 
Є підстави вважати використання клієнтом продуктів АТ КБ «ПриватБанк» (особисті картки) для проведення операцій, що мають ознаки схемності та не мають економічного змісту/логічних пояснень. Виникають підозри щодо вчинення фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів за результатом використання віртуальних активів та грального бізнесу. Ознаки можливого використання особистих карток/рахунків фізичних осіб, що відкриваються від власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.
Деталізація RA/графік оборотів: критерій ризику: високий; репутація задовільна; фінансовий стан задовільний; заявлений дохід (основний/додатковий): 32 000,00 грн.; обіг коштів по рахунку НОМЕР_3 за період із 16.01.2023 по 16.01.2024 складає по DB 19,343,544.76 грн. СR 19,343,545.52 грн. Активність по рахунку з 17/07/2023. В зазначений період кошти зараховувалися від великої кількості 3-х фіз. осіб та транзитом перераховувалися на користь інших фізичних осіб; обіг коштів по рахунку НОМЕР_4 за період із 16.01.2023 по 16.01.2024 складає по DB 4,649,740.86 грн. СR 4,649,936.16 грн. В зазначений період кошти зараховувалися від великої кількості 3-х фіз. осіб та транзитом перераховувалися на користь інших фіз. осіб.
Фінансові операціє клієнта: носять транзитний характер; зарахування коштів відбувається від великого кола фізичних осіб (у т.ч. з ким банк не підтримує ділові відносини); мають ознаки «накопичення» та виведення коштів отриманих через Р2Р перекази; мета та суть операцій незрозуміла та не є очевидною; джерела походження коштів не з`ясовано; мають значні обсяги та кількість операцій Р2Р переказів; не відповідають фінансовому стану клієнта.
Фінансові операції та/або дії клієнта банк вважає підозрілими за ознакою, визначеною: ст.12 Закону про ПВК/ФТ та Додатку 6 «Посилені заходи належної перевірки клієнта» Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 19.05.2020 №65, а саме: 1) є незвично великими фінансовими операціями; 2) проведені у незвичний спосіб; 3) не мають очевидної економічної чи законної мети.
Банк дійшов висновку, що діяльність клієнта є підозрілою. У зв`язку із наявністю підстав вважати, що обслуговування вказаної особи, характер або наслідки фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, щодо клієнта прийнято рішення: встановлення НВР; відмовитися від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунків. Підстава відмови: абзац 3 частини 1 статті 15 Закону (НВР)./а.с.89-95/
На підтвердження активності по рахунках № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» надано виписки за період із 16.01.2023 по 16.01.2024, усього витрат 19 342 044,76 грн. та 1 002 174,27 грн./а.с.96-127/
24.01.2024 АТ КБ «ПриватБанк» адресовано ОСОБА_1 повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку №20.1.0.0.0/7-240124/120, за змістом якого банк, керуючись вимогами ч.1 ст.15 Закону про ПВК/ФТ, Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 №65, внутрішніми документами банку з питань фінансового моніторингу, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операції, повідомляє про прийняте 23.01.2024 рішення про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору у зв`язку із встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/ неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/ подання інформації з метою введення в оману банку.
Внаслідок прийнятого рішення про відмову від підтримання ділових відносин та обслуговування достроково за ініціативою банку розриваються укладені договори банківського обслуговування/депозитні (вкладні) договори без перерахунку процентів на вклад (депозит) та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків (крім кредитних договорів), та закриваються поточні/депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій за цими рахунками./а.с.50-51/
26.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, у якій повідомила, що 25.01.2024 о 20-00 год. на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1  отримала повідомлення банку про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку (далі Положення). Ознайомившись із даним Положенням, просила надати рішення про відмову від 23.01.2024./а.с.49/
02.02.2024 АТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 відповідь на її звернення, яким повідомило, що рішення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору на підставі ч.1 ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» прийнято банком правомірно та наразі відсутні правові підстави для його перегляду. Чинне законодавство України не встановлює обов`язку для банку надавати більш детальні пояснення стосовно зазначених дій./а.с.57/
12.03.2024 ОСОБА_1 надіслала до Національного банку України зі скаргою на дії АТ КБ «ПриватБанк»./а.с.61/
Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив із того, що наданими відповідачем доказами підтверджено, що у період з 16.01.2023 по 16.01.2024 обіг коштів по рахунках позивачки, кількість операцій з фізичними особами по рахунках, що мають транзитний характер (без наявності очевидної економічної мети), з врахуванням відсутності відомостей про походження джерел надходження коштів та мети подальшого використання коштів, із заявленим позивачкою банку доходом у розмірі 32 000,00 грн. при фактичних фінансових операціях на обох рахунках (картках) 19 343 544,76 грн. та 4 649 740,86 грн., які у рази перевищують заявлений дохід, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог банку щодо підозрілості операцій позивачки та відсутність підстав для задоволення позову.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне. 
Згідно з частинами першою, третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (частина перша статті 1068 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
Статтею629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка: 1) якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; 2) у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; 3) у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 4) в інших випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 1075 ЦК України).
28.04.2020 набув чинності Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», відповідно до Прикінцевих та перехідних положень якого статтю 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка регулювала обов`язок щодо ідентифікації клієнтів, виключено.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки, яка здійснюється в разі, зокрема, проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами, якщо сума фінансової операції дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону.
Залежно від рівня ризику проведення фінансової операції належна перевірка клієнта здійснюється також у разі проведення ним кількох фінансових операцій, що можуть бути пов`язані між собою, на загальну суму, що дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону, тобто фінансові операції є пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнює чи перевищує 400 000,00 грн.
Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу (абзац 1 частини другої статті 7 Закону). Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.09.2024 у справі №405/6265/23.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим (частина перша статті 12 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу ІІ «Критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 08 липня 2017 року № 584 (далі - Критерії) суб`єкт самостійно визначає та відображає у внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу метод та порядок оцінки ризику з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. Суб`єкт періодично переглядає власні критерії ризику, а також заходи з управління ризиками з метою їх актуалізації та врахування змін, які відбулися в діяльності самого суб`єкта та в законодавстві у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
У пункті 1 розділу VІ Критеріїв передбачено, що критерії ризику для фінансових операцій, які можуть мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, визначені у додатку 2 до цих Критеріїв. Суб`єкт самостійно може визначати додаткові критерії ризику для фінансових операцій з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. У разі виявлення суб`єктом фінансової операції, яка може мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, суб`єкт вживає всіх необхідних заходів для з`ясування, чи підлягає така фінансова операція внутрішньому фінансовому моніторингу. Суб`єкт самостійно визначає, які критерії ризику (крім критеріїв, передбачених Законом, нормативно-правовими актами відповідного суб`єкта державного фінансового моніторингу) використовуються ним під час встановлення ділових (договірних) відносин, а які - у процесі подальшого обслуговування клієнтів з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта.
У пункті 2 додатку №2 Критеріїв передбачено, що критерії ризику для фінансових операцій, які можуть мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення для суб`єктів, крім банків, при наданні клієнту будь-яких послуг, зокрема, у випадках очевидної невідповідності вхідних/вихідних платежів дійсному призначенню платежу.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей (частина перша статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).
Отже, норма статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» надає банкам право відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, зокрема, шляхом розірвання договорів.
Право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договорів з вказаних підстав не може бути необмеженим, у зв`язку із чим необхідним є дослідження підстав та обґрунтованості встановлення клієнту відповідної категорії ризику, виходячи з обставин кожної конкретної справи (постанови Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №757/34905/22-ц, від 30.10.2023 у справі №22/14008/21, від 28.12.2022 у справі №757/57487/20).
Крім того, Верховний Суд у постановах від 21.11.2022 у справі №757/35987/20, від 09.10.2019 у справі №761/28762/18 виснував, що за відсутності обставин, які б свідчили про те, що банком під час встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику було дотримано процедури, встановлені законодавством та/або внутрішніми документами банку, що підтверджується відповідними доказами, розірвання договорів є неправомірним.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, надав належну оцінку поданим доказам та дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують, зводяться до загального цитування норм матеріального права та заперечення дотримання відповідачем процедури, визначеної законом та/або внутрішнім документами банку, яка має передувати прийнятому рішення. 
Такі твердження позивачки спростовуються наявними у справі доказами, якими підтверджено, що ОСОБА_1 , як фізична особа, була клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», яким випущено на її ім`я картки № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 , обіг коштів за якими у період із 16.01.2023 по 16.01.2024 складав 19 342 044,76 грн. та 1 002 174,27 грн., що у розумінні статті 20 Закону №361-ІХ перевищує розмір порогової фінансової операції та є підставою для проведення перевірки.
За правилами частини сьомої статті 11 Закону №361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
Колегія суддів враховує, що зміст пояснень та перелік додатків, які надсилалися банку, не дозволяє перевірити кількість аркушів, а також ким були видані довідки про доходи ОСОБА_1 та розмір доходу, що спростовує доводи апеляційної скарги, що кількість додатків становила 21 арк., у т.ч., довідки про доходи від 19.01.2024 №№16-19, а також Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору за період 1 кварталу 2021 року, за 2022 рік та 2023 рік, довідка про виплачені дивіденди за 2020 рік.
При цьому апеляційний суд наголошує, що зміст пояснень та додатків до них не містить жодних посилань на відомості про доходи за 2020 рік і доказів, що позивачка повідомляла банк про отримані нею дивіденди у 2020 році у розмірі 16 561 748,89 грн.
Таким чином позивачка, диспозитивно розпорядившись належними їй правами, не повідомляла АТ КБ «ПриватБанк» про отримані нею у 2020 році дивіденди; тоді як розмір дивідендів за 2021 рік, що склав 1 195 000,00 грн., за умови доведення до відома банку відомостей ДПІ, не пояснює джерела походження коштів та їх рух по рахунках на суми 19 342 044,76 грн. та 1 002 174,27 грн.
Надані позивачкою суду докази на підтвердження її матеріального становища, а саме, довідки із ФГ «Филенківське» від 19.01.2024 №№17, 18, а також ФО-П ОСОБА_2 на правильність оскаржуваного рішення не впливають, оскільки підтверджують сукупний дохід позивача за період із 01.10.2023 по 31.12.2023 на суму 292 633,74 грн.
Доводи апеляційної скарги, що за недостатності наданих позивачем банку документів, останній мав право запросити додаткові пояснення від позивача, колегія суддів до уваги не приймає, як неспроможні, зумовлені помилковою оцінкою певних обставин та норм закону, який не покладає на банк відповідний обов`язок. 
При цьому колегія суддів наголошує, що підставою для відмови від підтримання ділових відносин з позивачкою згідно із абзацом 3 частини 1 статті 15 Закону про ПВК/ФТ та внутрішнього Положення про відмову від встановлення (підтримання) ділових відносин/проведення фінансової операції, стала сукупність критеріїв, а не лише джерела походження коштів у клієнта, серед яких: фінансові операції носять транзитний характер; зарахування коштів відбувається від великого кола фізичних осіб (у т.ч. з ким банк не підтримує ділові відносини); мають ознаки «накопичення» та виведення коштів, отриманих через Р2Р перекази; мета та суть операцій незрозуміла та не є очевидною; мають значні обсяги та кількість операцій Р2Р переказів; не відповідають фінансовому стану клієнта.
Доводи апеляційної скарги про неврахування районним судом висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених позивачем постановах Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інших доводів на спростування правильності висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с та н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником – адвокатом Панченко Оленою Олександрівною, - залишити без задоволення.
Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року– залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26.02.2025.

Головуючий суддя                                                         Л.І. Пилипчук

Судді                                                                         Ю.В. Дряниця

                                                                       О.В. Чумак