КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 754/16207/19                                                                      Головуючий у суді І інстанції Сенюта В.О.
Провадження № 22-ц/824/3972/2025                                                      Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
05 лютого 2025 року                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Зайця Олексія Володимировича на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сетам», Деснянського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович, про визнання електронних торгів недійсними,
 
в с т а н о в и в:
 
У провадженні Деснянського районного суду м. Києва з листопада 2019 року перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ДП «Сетам», Деснянського ВДВС ГТУЮ у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий В.В., про визнання електронних торгів недійсними.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися у судове засідання і від них не надходило заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому наявні підстави для застосування наслідків, визначених частиною п`ятою статті 223, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, а саме залишення позовної заяви без розгляду.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник позивачів - адвокат Заєць О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснюють захист своїх прав та інтересів через адвоката Зайця О.В., як їх представника, а не особисто.
В матеріалах справи є докази щодо причин неявки в судове засідання представника позивачів та клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, які були подані адвокатом Зайцем О.В.
Скаржник вважає, що участь представника в іншій справі є поважною причиною неявки, про що останній повідомив суд і просив перенести судове засідання на іншу дату.
Так само, адвокат Заєць О.В. повідомив суд про причину неявки в судове засідання, призначене на 17 вересня 2024 року, та надав відповідні документи з ІНФОРМАЦІЯ_1 , де серед іншого були копії документів із зазначенням дат і часу проведення та проходження військово-лікарської комісії, про що суд зазначив в оскаржуваній ухвалі.
Таким чином, причини неявки представника позивачів до суду були поважними та не залежали від його волі чи бажання з`явитись до суду на розгляд справи.
Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли, однак відсутність відзиву в силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивачів - адвокат Заєць О.В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися та явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, а тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторони позивачів в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що починаючи з 14 листопада 2019 року на розгляді Деснянського районного суду м. Києва у порядку загального позовного провадження перебуває дана цивільна справа № 754/16207/19.
В судовому засіданні, яке відбулось 09 травня 2024 року, по справі була оголошена перерва до 23 липня 2024 року (т. 4, а.с. 113).
Позивачі про день, час та місце розгляду справи 23 липня 2024 року були повідомлені належним чином, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи (т. 4, а.с. 114).
Позивачі у судове засідання, призначене на 23 липня 2024 року, не з`явилися. Натомість, 22 липня 2024 року до суду від представника позивачів -адвоката Зайця О.В. через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в інших справах (т. 4, а.с. 123-128).
Суд першої інстанції у зв'язку із надходженням вказаного клопотання відклав розгляд справи на 17 вересня 2024 року (т. 4, а.с. 129).
В судове засідання 17 вересня 2024 року сторона позивачів повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать довідка про доставку SMS повідомлення, довідка про доставку повідомлення у додаток Viber, а також судова повістка, яка направлена на адресу позивача ОСОБА_2 та повернулась із відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (т. 4, а.с. 136, 137, 140).
Водночас, у цей же день - 17 вересня 2024 року представник позивачів - адвокат Заєць О.В. подав через канцелярію суду клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку з проходженням військово-лікарської комісії (т. 4, а.с. 158-161).
В судовому засіданні 17 вересня 2024 року суд першої інстанції залишив позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2  без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановлено процесуальним законом.
Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.
Відповідно до частини першої, другої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Згідно із вимогами частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Надане процесуальним законом право особі брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчиняти самостійно.
В силу вимог частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Таким чином, вчинені представником особи процесуальні дії, зокрема, щодо отримання судової повістки про розгляд справи в суді, вважаються вчиненими безпосередньо особою, інтереси якої він представляє.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
Системний аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 461/3580/15-ц та інших судових рішеннях суду касаційної інстанції.
Крім того, у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) Верховний Суд зазначав, що наявна у справі довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі
№ 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ДП «Сетам», Деснянського ВДВС ГТУЮ у м. Києві про визнання електронних торгів недійсними, суд першої інстанції правильно застосувавши положення статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачі та їх уповноважений представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового розгляду справи по суті, повторно не з`явилися в судове засідання та від них не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим суд надав правильну оцінку повторній (другій поспіль) неявці належним чином повідомленої сторони позивачів, як незацікавленість у реальному вирішенню цього спору та порушення розумних строків розгляду справи.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про залишення позову без розгляду, оскільки неявка позивачів та їх представника у судове засідання, призначене на 17 вересня 2024 року, є повторною, про судові засідання, призначені на 23 липня 2024 рокута 17 вересня 2024 року, сторону позивачів було повідомлено завчасно та належним чином в розумінні норм статей 128, 130, 131 ЦПК України.
Обставини належного повідомлення про розгляд справи не оспорює і представник позивачів в апеляційній скарзі, проте вважає, що оскільки він не зміг з`явитись у судове засідання 17 вересня 2024 рокуз поважної причини, а саме внаслідок проходження ВЛК і про це повідомив суд у день призначеного засідання, то у суду не було підстав для залишення позову без розгляду.
Проте такі доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону, які передбачають, що суд залишає позовну заяву без розгляду у разі повторної неявки сторони позивачав судове засідання незалежно від причин такої неявки.
Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником позивачів положень законодавства.
Не зайвим також буде зазначити, що залишення позову без розгляду не може вважатися обмеженням права позивачів на доступу до суду, адже після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, позивачі мають право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України.
За таких обставинколегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви у даній справі без розгляду постановлена відповідно до вимог матеріального і процесуального законодавства та обґрунтованіпідстави для її скасування відсутні.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачами судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Зайця Олексія Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 рокупро залишення позовної заяви без розгляду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.
 
Головуючий                                                                         С.А. Голуб

Судді:                                                                                   Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній