Номер провадження: 22-ц/813/5984/24 
Справа № 521/15433/23
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідач – ОСОБА_3 
третя особа – орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_3 
та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Колосовська Лариса Леонідівна
на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07 травня 2024 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та у його вихованні, визначення способу участі у вихованні онука

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що їх донька ОСОБА_4 з 2008 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , відповідачем у справі. Від спільного проживання у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з батьками проживав в квартирі АДРЕСА_1 .
Осінню 2021 року батьки малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняли рішення про те, що син повинен навчатися за кордоном, у Республіці Сербія та проживати разом з матір`ю, ОСОБА_4 .
З 16 листопада 2021 року малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з матір`ю в м. Белград, у Республіці Сербія та був зарахований до основної школи «Лаза Костіч» в м. Белград та займався у Баскетбольному клубі «Партизан НІС».
14 липня 2022 року за домовленістю між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , онук на період літніх канікул поїхав до батька в Україну до м. Одеси, та повинен був повернутися до м. Белград, до початку навчального року 2022/2023. Однак, батько налаштував дитину проти них та матері дитини, відповідач категорично відмовився повертати дитину матері, заявивши, що дитина буде проживати разом з ним в Україні.
Рішенням органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації від 10 квітня 2023 року було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_3 .
Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 .
Позивачі стверджували, що після приїзду малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україну до м. Одеси, відповідач перешкоджає їм у зустрічах з онуком, у здійсненні ними своїх прав щодо його виховання та спілкування з ним, хоча між ними були теплі та дружні відносини. Крім того, відповідач заблокував їх номери телефонів та забороняє дитині спілкуватися з ними, а також їм не відомо в яких умовах проживає дитина та з ким спілкується. Коли дитина хворіла, то відповідач заборонив лікарям пускати їх до онука. Вказували, що з цього приводу, вони зверталися до відділу поліції, де отримали відповідь від 11 квітня 2023 року, зі змісту якої вбачається, що з відповідачем було проведено профілактичну бесіду про недопущення вчинення насильства в сім`ї згідно ст. 173-2 КУпАП та наслідки невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей згідно ст. 184 КУпАП. 
Вважають, що відповідач створює їм штучні перешкоди у спілкуванні з онуком. Спроби добровільно вирішити з відповідачем питання щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з онуком залишилися без результату. Стверджували, що з цього приводу вони також зверталися до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів їх участі у спілкуванні та вихованні з онуком, але питання на момент звернення до суду не було розглянуто.
Посилаючись на порушення своїх прав, позивачі просили суд зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не чинити їм, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних їх побачень з онуком 2 рази на тиждень з відвідування їх місця проживання, з ночівлею за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 що середи з 16.00 год. до 16.00 год. четверга та що п`ятниці з 16.00 год. до 16.00 год., суботи без присутності батька онука; спілкування дідуся та бабусі та онука за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо - та/або відео-зв?язку конференції щодня, тривалістю до 2-х годин, з урахуванням режиму та можливості онука; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07 травня 2024 року ухвалено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та у його вихованні, визначення способу участі у вихованні онука - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23 січня 1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , не чинити перешкоди зустрічам і спілкуванню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року, з малолітнім онуком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей бабусі та дідуся з онуком: кожну п`ятницю з 19 год. 00 хв. до суботи 15 год. 00 хв. з ночівлею без присутності батька за згодою дитини; спілкування дідуся та бабусі разом з онуком за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо - та/або відео-зв?язку конференції щодня, за згодою дитини.
Усі зустрічі повинні проводитися за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня дитини, стану здоровця, та за умови забезпеченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року (бабусею дитини) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року (дідусем дитини) необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23 січня 1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09 липня 1996 року, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду вмотивовано тим, що вимоги позивачів про їх участь у вихованні та спілкуванні з онуком є обґрунтованими, проте, бажаний ними спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відмовляючи у задоволенні вимог в частині бажаного графіку спілкування та виховання дитини, суд виходив з того, що встановлення такого способу участі у спілкуванні із дитиною, з огляду на її вік, характер відносин між сторонами, усталений режим дня та відпочинку дитини, є недоцільним, та не буде відповідати інтересам малолітньої дитини та порушить збалансованість участі батька та матерії в її вихованні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність оскаржуваного рішення як національного так і міжнародного законодавства, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У порядку захисту й реалізації прав, передбачених ч. 2 ст. 159, ч. 1 ст. 263 СК України визначити способами участі баби та діда у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування відповідно до запропонованого органом опіки та піклування графіку та порядку. Стягнути з позивачів судовий збір за подання апеляційної скарги.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подали апеляційну скаргу, в якій зазначають, що оскаржуване рішення частково законне та обґрунтоване, частково ухвалене у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, просять оскаржуване рішення змінити та викласти абзац третій та четвертий резолютивної частині рішення в наступній редакції: «кожну п`ятницю з 19 год. 00 хв. до суботи 15 год. 00 хв., з відвідуванням місця проживання бабуся та дідуся, з ночівлею за місцем проживання бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_2 без присутності батька»; «спілкування дідуся та бабусі разом з онуком за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимі аудіо та/або відео зв`язку конференції щодня». Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, у розмірі — 1610,10 грн.

Узагальнені доводи апеляційних скарг

На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не опитавши дитину у судовому засіданні, порушив право ОСОБА_6 на доступ до правосуддя, яке випливає зі ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та ст. 55 Конституції України, та допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме ст. 171 СК України та ст. ст. 3, 12 Конвенції ООН «Про права дитини». Суд спотворив обставини справи та перекрутив суть його заперечень написавши в оскаржуваному рішенні «відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими, та такими які не підтверджені належними доказами». Апелянт наголошує, що у першому судовому засіданні, під запис зазначав, що не заперечує проти побачень та спілкування дитини з позивачами. Також погодився та не оскаржував висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, а заперечував лише проти будь-яких дій у відношенні дитини без згоди дитини. ОСОБА_3 просить звернути увагу на той факт, що майже в кожному судовому засіданні він пропонував опонентам обговорити умови мирової угоди.
Також в скарзі зазначається, що стороною позивача в ході розгляду справи не доведено переконливими доказами факту наявності перешкод з боку відповідача у спілкуванні та вихованні дитини, а в оскаржуваному рішенні не вказано, що конкретно та на підставі яких доказів судом встановлено в судовому засіданні (без його участі) протилежне.
ОСОБА_3 наголошує, що фізично неможливо перешкодити дитині зустрічатися та спілкуватися з позивачами у випадку його бажання, оскільки Фомі 14 років, він самостійно ходить до ліцею, на тренування, на медичні процедури, а також гуляє з друзями, якщо б він хотів прийти до позивачів то прийшов би. Дитина має два телефони і йому відомо, що коли він хоче то телефонує і спілкується з дідом, а також завжди відповідає на дзвінки баби, або передзвонює їй, якщо вона телефонує під час тренувань.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтована тим, що суд зробив неправильний висновок про встановлення систематичних зустрічей бабусі та дідуся з онуком за згодою дитини, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер, а також в рішенні не визначено, де будуть відбуватися їх систематичні зустрічі з онуком, з ночівлею. Встановленні судом систематичні зустрічі з онуком за його згодою зробить неможливим виконання рішення суду та буде підставою для обмеження бабусі та дідуся у реалізації на участь у виховані онука і спілкуванні з ним. На їх думку небажання онука спілкуватися з бабусею та дідусем обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, що негативно позначається на вихованні дитини, її розвитку та формуванні дитини, як особистості. Наголошується, що взаємозв`язок дідуся, бабусі та онука носить сімейний характер, та має важливе значення для підтримання між ними відносин, як «близьких осіб», що сприяє реалізації їх права на сімейне життя та сприяє нормальному «розвитку людини у суспільстві», що не безпідставно знайшло відображення і в нормах СК.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_3 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив, в якому просять залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення без змін. Наголошується, що дитина у віці 14 років є неповнолітньою, її психіка нестійка, піддана впливу дорослої особи — батька, з яким проживає, вона не може самостійно розібратися у своїх відносинах з родичами. Саме батько повинен роз`яснити сину, що потрібно поважати своїх бабусю і дідуся, необхідно підтримувати з ними зв`язок, проводити разом час. На жаль, батько цього не робить, не намагається налагодити відносини між сином та бабусею і дідусем.
У рішенні суду в частині, що оскаржується повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Заперечення відповідача викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач ОСОБА_3 після ознайомлення з апеляційною скаргою позивачів також подав відзив.
У відзиві ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу позивачів без задоволення. Наголошує, що ОСОБА_7 виповнилось 14 років, і він має повний обсяг цивільних прав та свобод встановлених Конституції та іншим законам України, і низкою міжнародних Конвенцій ратифікованих Україною. Факт звернення апелянтів до суду з незаконною вимогою встановлення систематичних зустрічей і спілкування бабусі та дідуся з онуком без згоди дитини є дискримінаційним, свідчить про неповагу апелянтів до інтересів та думок дитини, та про їх незрозуміле ставлення до дитини.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

В судовому засіданні року ОСОБА_3 надав пояснення аналогічним викладеним в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувавши оскаржуване рішення та визначивши способи участі баби і діда у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування відповідно до запропонованого органом опіки та піклування графіку та порядку. Проти задоволення апеляційної скарги позивачів заперечував, наголошуючи, що побачення з дитиною повинні відбуватися тільки за добровільною згодою самої дитини.
Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Колосовська Л.Л. в судовому засіданні просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,. залишити без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, та змінити оскаржуване судове рішення. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є рідними батьками ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Встановлено, що ОСОБА_4 з 2008 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 .
В період спільного проживання у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Встановлено, що до листопада 2021 року малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з батьками в квартирі АДРЕСА_1 , 2/3 частини якої, належить ОСОБА_3 на праві власності.
Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №137469686723 від 30 червня 2022 року, ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем.
Відповідач ОСОБА_3 працює директором приватного підприємства «Ремстрой», юрист за освітою, має постійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно.
В процесі судового розгляду у суді першої інстанції встановлено, що з 16 листопада 2021 року малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з матір`ю ОСОБА_8 в м. Белград, у Республіці Сербія, де був зарахований до основної школи «Лаза Костіч» в м. Белград та займався у Баскетбольному клубі «Партизан НІС», що підтверджується довідкою від 21 липня 2022 року.
В липні 2022 року на період літніх канікул, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернувся до України у м. Одеса та став проживати з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до рішенням органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10 квітня 2023 року було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_9 .
Зі змісту рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10 квітня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 самостійно виховує малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина з дня народження проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_4 , стосунки дуже добрі.
Позивачам у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2001 року в рівних частинах квартира АДРЕСА_5 .
Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №11-41824-Ф/л від 16 березня 2023 року в квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх донька ОСОБА_4 , рідна матір малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
17 квітня 2023 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бабусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дідусю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Оскільки між сторонами у справі не було досягнуто згоди про порядок виховання дитини та спілкування з нею, то 19 липня 2023 року органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради було надано висновок про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди зустрічам і спілкуванню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з малолітнім онуком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей бабусі та дідуся з онуком, а саме: кожну п`ятницю з 19:00 год. до суботи 15:00 год. з ночівлею без присутності батька за згодою дитини; спілкування дідуся та бабусі разом з онуком за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype) в режимах аудіо - та/або відео-зв?язку конференції щодня, за згодою дитини. Усі зустрічі повинні проводитися за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня дитини, стану здоров?я, та за умови забезпеченням ОСОБА_1 (бабусею дитини) та ОСОБА_2 (дідусем дитини) необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини.
Висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 липня 2023 року сторонами не оскаржувався, але відповідачем ОСОБА_5 були надані заперечення на вказаний висновок.
Зі змісту висновку органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19 липня 2023 року вбачається, що позивачі за місцем проживання характеризуються позитивно.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

За положеннями статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до положень статті 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.
Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що: «будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. 
Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.
Стаття 18 Декларації проголошує, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень (зокрема у справах «Хокканен проти Фінляндії», «Фуска проти Румунії») наголосив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
За приписом статті 263 Сімейного кодексу України спір щодо участі баби, діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Таким чином, встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабою, дідом та онуком, врахувавши інтереси дитини, його вік, звичний розпорядок дня, прихильність до сторін, поведінку та емоційний стан позивачів, їх можливість забезпечити онука належними умовами перебування, врахував висновок органу опіки та піклування щодо доцільності встановлення позивачам графіку спілкування з дитиною як такий, що в цілому відповідає інтересам останнього, однак частково відступив від цього висновку з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини та самостійно визначив графік спілкування позивачів з онуком, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та встановлення способу і порядку участі позивачів у вихованні онука відповідно до статей 159, 257 СК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до незгоди із висновками рішення суду першої інстанції та переоцінки доказів, такі доводи фактично зводяться до викладення обставин справи із тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував всі доводи учасників справи і виходив, у першу чергу, з інтересів дитини та забезпечення реалізації позивачами своїх прав з урахуванням прав відповідача.
Посилання відповідача на відсутність доказів, які б підтверджували наявність перешкод з його боку, щодо участі баби і діда у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не можуть бути підставою для скасування судового рішення про усуненні перешкод у спілкуванні з онуком та його вихованні, оскільки наявність спору із цього приводу свідчить про зворотне.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачі мають право на спілкування зі своїм онуком та мають право приймати участь у його вихованні, тип паче відповідач не заперечує проти цього.
У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, станом її здоров`я, психоемоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. 
Доводи апеляційної скарги відповідача в частині розподілу судових витрат, спростовуються нормами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо вимог апеляційної скарги позивачів, апеляційний суд вважає їх неприйнятними та такими, що суперечать Конвенції про права дитини.
Знаходження ОСОБА_10 , якому вже є 14 років в будинку позивачів проти його волі суперечить пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якого кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком деяких випадків, які у даному спору не мають місця.
Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права баби, діда щодо прийняття участі у вихованні та спілкуванні зі своїми онуком є похідними від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права баби чи діда.
Таким чином, встановлення зустрічей та спілкування без згоди дитини є незаконним та таким, що обмежить конституційні права і свободи дитини.

Апеляційний суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Суд першої інстанції врахувавши всі обставини справи та указаних норм матеріального права, правильно визначив порядок участі баби та діда у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_5 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив частково заявлений позов. Доводи апеляційних скарг як позивачів так і відповідача висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід зазначити, що оскільки апеляційні скарги не підлягають до задоволення, то понесені відповідачем та позивачами судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Колосовська Лариса Леонідівна, залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький