ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/474/25 Справа № 180/1433/24 | | Суддя у 1-й інстанції -  ОСОБА_1  Суддя у 2-й інстанції -                 ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді         ОСОБА_2 ,
суддів                                 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
за участю:
секретаря судового засідання         ОСОБА_5 ,
прокурора                                 ОСОБА_6 ,
обвинуваченого                         ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024041330000211, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Марганця Дніпропетровської області, працюючого оброблювачем птиці на Нікопольській птахофабриці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 27.02.2020 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України приєднано 4 місяці позбавлення волі за вироком Марганецького міського суду від 07.09.2015 року до 4 років 4 місяців позбавлення волі. Звільнений 21.12.2022 року з Синельниківської ВК № 94 умовно-достроково з невідбутим терміном 11 місяців 25 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року  ОСОБА_7   засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчиненого в умовах воєнного стану, за наступних обставин.
05 травня 2024 року близько 19:00 год. ОСОБА_7 проходив повз будинку АДРЕСА_3 і у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна з території вказаного домоволодіння. 
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 05 травня 2024 року близько 19:00 год., переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан та потрапив на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , де біля гаражу на землі помітив металевий лом. Після чого взяв до рук вказаний металевий лом та за його допомогою, використовуючи силу рук, розібрав частину правої бічної стіни гаражу, в результаті чого утворився отвір, через який ОСОБА_7 проник до приміщення гаражу. 
В приміщенні гаражу ОСОБА_7 помітив електроінструменти, належні потерпілому ОСОБА_8 , та, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України згідно Указу Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_9 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ, строк дії якого продовжено на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2024 року № 3564-ІХ, підійшов до полиць, на яких знаходились: електродриль марки «STERN» моделі «ID13F», серійний номер «4991»; велика болгарка марки «PARKSIDE» моделі «PWS230D4», серійний номер «080143»; електроциркулярна пила марки «PARKSIDE» моделі «PHK1350C2», серійний номер «069668»; бензопила марки «STIHL» моделі «MS180D-71336», серійний номер «289156802», взявши зазначені електроінструменти до рук, поклав їх до двох мішків, які знайшов на місці скоєння злочину, виніс з гаражного приміщення та покинув територію домоволодіння АДРЕСА_3 , в подільшому розпорядившись вказаними інструментами на власний розсуд.
Злочинними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 завдано майнову шкоду на загальну суму 10055,30 грн.        

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської обласні від 26 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що попереднє покарання не спонукало його стати на шлях виправлення, висновків для себе не зробив. Тому прокурор вважає, що призначене обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та призначення йому іспитового строку на підставі ст.75 КК України не відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 КК України, оскільки така мета покарання як виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів не буде досягнута.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.
Що стосується тверджень прокурора, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а тому необгрунтовано призначив йому занадто м`яке покарання, то вони не заслуговують на увагу.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. 
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та місце реєстрації, за місцем проживання скарг на нього не надходило, працює, має сім`ю, визнав свою вину, надав зізнавальні показання, добровільно повернув потерпілому майно.
Суд також зазначив, що визнав обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, проте без його реального відбуття, з застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України.
Щодо доводів прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш тяжкого покарання, апеляційний суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, з огляду на те, останній під час розгляду провадження визнав свою вину, щиро каявся, має постійне місце проживання, сім`ю, офіційно працевлаштований оброблювачем птиці на Нікопольській птахофабриці, та враховуючи подальшу поведінку обвинуваченого, який добровільно усунув заподіяну потерпілому шкоду шляхом повернення потерпілому майна, що свідчить про те, що він дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готов нести передбачену законом відповідальність, тому апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції є достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, яке можливо досягти без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання є справедливим та відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Наведені у вироку обставини дають підстави вважати, що призначене обвинуваченому покарання за цих обставин відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним діяння та відомостям про його особу, є правильним, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України. 
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, судом першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. 
Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі прокурор.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року  щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді :

ОСОБА_2                                 ОСОБА_3 ОСОБА_4