ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3113/25 Справа № 175/17405/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:
Скаржник: ОСОБА_1 ,
Заінтересована особа: Статьєва Ауріка Василівна головний державний виконавець Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Слобожанським ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Шаповалова І.С.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст вимог скарги
У листопаді 2024року ОСОБА_1 подав в суд скаргу про визнання неправомірною і скасування неправомірного рішення (вимоги) головного державного виконавця Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Статьєвої А.В.-Державний виконавець від 11 листопада 2024року за № 28.1/155064 у виконавчому провадженні № 63340536.
Існування такої вимоги скаржник пов`язував із тим, що 20 жовтня 2020року державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Реутовим Є.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63340536 з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012року у справі № 2-6510/2011. 
15 лютого 2023року прийнято постанову про передачу виконавчого провадження №63340536 старшому державному виконавцю Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищику О.О. 
У подальшому виконавче провадження № 63340536 було передане для виконання головному державному виконавцю Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Статьєвій А.В.
11 листопада 2024року на електронну адресу ОСОБА_1 а Слобожанським ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надісланий лист головного державного виконавця Слобожанського ВДВС Статьєвої А.В. за вих. № 28.1/155064 з вимогою надати головному державному виконавцю о 08год 30хв 22 листопада 2024року доступ до квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, для проведення перевірки виконання боржником у виконавчому провадженні № 63340536 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012року у справі № 2-6510/11. Заявник стверджував про незаконність такої вимоги.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірною і скасовано вимогу Державного виконавця від 11 листопада 2024року за № 28.1/155064 у виконавчому провадженні № 63340536.
Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, виходив з того, що питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду за поданням про примусове проникнення до житла з додержанням принципу верховенства права.
Вказував, що за змістом Закону України «Про виконавче провадження» та положень Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість проникнення у житло чи інше володіння боржника, а не стягувача, оскільки обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
03 січня 2025року Слобожанським ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року.
В апеляційній скарзі висловлена вимога про скасування ухвали та відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Незаконність та необґрунтованість ухвали обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не врахував, що боржник ФОП ОСОБА_2 у відповідності до ч.1 ст. 28 ЗУ “Про виконавче провадження”, була належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження № 63340536, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення з Постановою про відкриття виконавчого провадження на адресу: АДРЕСА_2 , про яку було зазначено у заяві стягувача ОСОБА_1 від 12 жовтня 2020року про примусове виконання виконавчого листа № 2-6510/2011 виданого 21 січня 2013року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. Та необхідність отримання доступу до квартири стягувача була обумовлена необхідністю перевірки вчинення боржником дій щодо виготовлення та монтажу металопластикових виробів і Вимога Державного виконавця ґрунтувалось на положеннях пункту 1 частини 3 статті 18, частини 4 статті 18, частини 6 статті 26 та частини 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», та була необхідна для перевірки виконання боржником ФОП ОСОБА_2 виконавчого документа.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу скаржник заперечив проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 25 лютого 2025року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
30 листопада 2012року у справі №2-6510/2011 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яке набрало законної сили 11 грудня 2012року, яким зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повторно виконати роботи відповідно до договору № ДК06/12-10 від 02 грудня 2010року.
21 січня 2013року виконавчий лист у даній справі скеровано до виконання. За даним виконавчим листом неодноразово були відкриті та закриті виконавчі провадження, проте останнє виконавче провадження № 63340536 відкрито за постановою державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Реутова Є.О.
У подальшому виконавче провадження № 63340536 було передане для виконання головному державному виконавцю Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Статьєвій А.В.
11 листопада 2024року на електронну адресу стягувача Слобожанський ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надіслав вимогу головного державного виконавця Слобожанського ВДВС Статьєвої А.В. від 11 листопада 2024року за вих. № 28.1/155064 – надати головному державному виконавцю Статьєвій А.В. о 08 год. 30 хв. 22 листопада 2024року доступ до квартири АДРЕСА_1 , для проведення перевірки виконання боржником у виконавчому провадженні № 63340536 ОСОБА_2 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012року у справі № 2-6510/11. 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду за поданням про примусове проникнення до житла з додержанням принципу верховенства права.
Зазначав, що з головний державний виконавець Статьєва А.В. була обізнана, що боржник у виконавчому провадженні № 63340536 – ОСОБА_2 не повідомлена про відкрите виконавче провадження № 63340536. Згідно висновків суду боржник ОСОБА_2 не тільки не виконала рішення суду, а й не розпочинала його виконання, а тому суд вважав, що проведення перевірки виконання боржником ОСОБА_2 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012року у справі № 2-6510/11 є передчасним.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при постановленні ухвали додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.
Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканість житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.
Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
       Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.
Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.
Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Крім того слід звернути увагу, що у оскаржуваній вимозі державного виконавця заявник просить надати доступ до квартири саме стягувача, а не боржника чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), як це зокрема передбачено ч. 1 ст. 439 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що головним державним виконавцем керуючись пунктом 1 частини 3 статті 18, частиною 4 статті 18, частиною 6 статті 26 та частиною 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» було вмотивовано винесено вимоги державного виконавця про надання доступу головному державному виконавцю до квартири стягувача. 
Звертаючись до суду з апеляційної скаргою, як на законність підстав вимоги державного виконавця, скаржник вказував, що боржник ФОП ОСОБА_2 у відповідності до ч. 1 ст. 28 ЗУ “Про виконавче провадження”, була належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження, шляхом направлення рекомендованим поштовим відправленням боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу, яку було зазначено у заяві стягувача ОСОБА_1 від 12 жовтня 2020року про примусове виконання виконавчого листа № 2-6510/2011 виданого 21 січня 2013року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, проте вказані доводи є необґрунтованими з огляду на наступне. 
Так, як встановлено судом, головний державний виконавець Статьєва А.В. була обізнана, що боржник у виконавчому провадженні № 63340536 – ОСОБА_2 не повідомлена про відкрите виконавче провадження № 63340536, що боржник ОСОБА_2 не тільки не виконала рішення суду, а й не розпочинала його виконання.
Підтверджень отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником матеріали справи не містять. Водночас копія супровідного листа, копія квитанції про відправку не є доказом належного отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та дотримання виконавцем вимог частини першої статті 28 ЗУ “Про виконавче провадження”.
Тож, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що проведення перевірки виконання боржником ОСОБА_2 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012року у справі № 2-6510/11 є передчасним, а питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду за поданням про примусове проникнення до житла з додержанням принципу верховенства права. 
Отже встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 та визнання неправомірною і скасування вимоги державного виконавця про надання державному виконавцю доступу до квартири, яка належить скаржнику (стягувачу) на праві власності.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб заявник надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість ухвали суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 лютого 2025року.

Судді: