ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2026/25 Справа № 212/9408/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов  Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді Бондар Я.М.,
       суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
       секретар судового засідання Лідовська А.А.
       сторони справи:
       позивач – ОСОБА_1 
       відповідачі: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1  на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року, ухвалене суддею Козловим Д.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 13 листопада 2024 року, 

ВСТАНОВИВ

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала у Акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» (далі – АТ «КЗРК») в період з 23.01.1996 року по 23.04.1997 року, яке є правонаступником Виробничого об`єднання «Кривбасруда», на шахті Першотравнева підземним робітником, де отримала професійне захворювання. 
Так Науково-дослідним інститутом промислової медицини їй в 2006 році встановлено професійне захворювання: радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деф. артрозу колінних суглобів ПФ другого ступеня. 
МСЕК від 17.09.2007 р. ОСОБА_1 встановлена втрата профпрацездатності в розмірі 25% безстроково по радикулопатії. Вона лікувалась, але стан її здоров`я все одно погіршувався, тому ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» зробив висновок уточнення професійного захворювання: радикулопатія шийна та попереково-крижова, білатеральна, переважно праворуч, зі стійкими вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом та явищами нейрогенної переміжної кульгавості, нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів з порушенням функції ходи, стадії загострення. 
Таким чином 18.07.2024 р. на повторному МСЕК ОСОБА_1 визначена стійка втрата працездатності в розмірі 60% та встановлена третя група інвалідності безстроково. 
Додавала, що за Актом розслідування хронічного профзахворювання від 20.07.2006 року №22 зазначено, що під час виконання службових обов`язків вона змушена була переносити вантажі вручну, перебувати у вимушеній позі, переносити гумові шланги та гідрозмив робочого майданчику, приймала участь в регулюванні конвеєрної стрічки та інше, тому причинами профзахворювання ОСОБА_1 є важка робота в умовах дії несприятливого мікроклімату, а також встановлено винних осіб, якими визнано адміністрацію шахти Першотравнева ВО «Кривбасруда», які порушили ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці». 
Розмір завданої їй моральної шкоди ОСОБА_1 оцінила в сумі 350 000 грн., виходячи з того, що стан її здоров`я такий, що позивачці протипоказана важка фізична праця, вимушена поза, довга ходьба. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 страждає постійними тягнучими болями й обмеженнями рухів в поперековому відділі хребта, які посилюються при фізичному навантаженні, болями в м`язах обох стегон, більше праворуч, біллю в плечових та ліктьових суглобах, онімінням в руках, в пальцях кистей, біллю в дрібних суглобах пальців кистей, біль і набряклість в ділянках суглобів при ходьбі, загальна слабкість, періодичний головний біль та запаморочення. Все це дуже пригнічує її, а незважаючи на тривале лікування стан здоров`я ОСОБА_1 це поліпшився, навпаки, тільки погіршився. Вказані причини не дозволяють позивачці нормально користуватися послугами громадського транспорту через постійний страх пошкодити хворі місця. Перелічене призвело до морально-психологічної пригніченості, погіршення взаємин із іншими людьми. Внаслідок порушення звичного укладу життя, вона змушена постійно лікуватись, але хронічний характер захворювання не дає надії на видужання у майбутньому. 
З огляду на викладене, просила суд стягнути з АТ «КЗРК» на її користь 350 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди через ушкодження здоров`я на виробництві без утримання з неї податку з фізичних осіб та інших платежів.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я задоволені частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я – 40 000 (сорок тисяч) грн. без урахування утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в дохід держави судовій збір в сумі 400 грн.
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ненадання оцінки доказам у їх сукупності, просить його змінити в частині визначеного судом до стягнення розміру моральної шкоди, збільшивши цей розмір до заявлених у позові вимог, тобто до 350 000 грн. При цьому, позивач вважає, що визначений судом до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди є надто заниженим, таким, що не відповідає засадам розумності виваженості та справедливості.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 , представник відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» Власкіна Т.Я., посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просить відмовити позивачу в задоволенні скарги, залишивши без змін рішення суду першої інстанції.
Звертає увагу на те, що позивач працювала на шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда» 1 рік 3 місяці, в той час коли загальний стаж роботи позивача у шкідливих умовах праці на інших підприємствах складає 21 рік 11 місяців.
Під час подачі апеляційної скарги 25 листопада 2024 року позивачем також подана заява про проведення апеляційного розгляду справи за її відсутності.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що що ОСОБА_1 з 23.01.1996 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, оскільки працювала підземним роздільником на шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «КЗРК», звідки ОСОБА_1 було звільнено 23 квітня 1997 року за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивачки (серія НОМЕР_1 ).
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 липня 2006 року, складеного відносно підприємства ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», встановлено наявність у ОСОБА_1 , загальний стаж роботи якої в умовах впливу шкідливих факторів становив 21 рік 11 місяців, професійного захворювання: радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деф. артрозу колінних суглобів ПФ другого ступеня, встановленого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» за висновком від 04.07.2006 року. При цьому виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання сталось внаслідок тяжкості та шкідливості умов праці, що підтверджується повідомленням державної санітарно-епідеміологічної служби від 14.07.2006 року. Зокрема, в період роботи на шахті «Першотравнева» підземним роздавальником ВМ на протязі 1 року 3 місяців виконувала роботи по розвантаженню ВМ з вагонів на стелажі вручну, видачі вибухівникам, складанню звітів, тому через обмеження робочого простору на робочих місцях змушена була переносити вантажі вручну, тому умови праці перевищували нормативи за важкістю та напруженістю.
Згідно із довідкою МСЕК № 558943 від 17.09.2007 року вбачається, що ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з 1 жовтня 2007 року внаслідок професійного захворювання. 
У зв`язку із професійним захворюванням ОСОБА_1 неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у 2024 році, що підтверджується виписками з медичних карток стаціонарного хворої.
Зокрема, за висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» за висновком від 19.03.2024 року ОСОБА_1 було уточнено професійне захворювання, а саме: радикулопатія шийна та попереково-крижова, білатеральна, переважно праворуч, зі стійкими вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом та явищами нейрогенної переміжної кульгавості, нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів з порушенням функції ходи, стадії загострення.
Таким чином згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 130073 від 18.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 було МСЕК встановлено втрату 60% працездатності внаслідок радикулопатії безстроково з 24 червня 2024 року з рекомендацією медикаментозного лікування.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходив з того, що професійне захворювання виникло у ОСОБА_1 через, зокрема, перебування позивачки у трудових відносинах з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», на яке законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, тому правонаступник Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» повинен відшкодувати позивачу спричинену втратою здоров`я моральну шкоду.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, при цьому частково погоджується з доводами позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як визначеноо в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими нею, зокрема і під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.
Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.
Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував те, що ОСОБА_1 пропрацювала на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів 1 рік 3 місяці, отримавши внаслідок недосконалості виробництва загалом 60% стійкої втрати працездатності через набуте нею професійне захворювання при роботі у таких шкідливих умовах та інвалідність, які є безстроковими, зважаючи на розмір на 1 січня 2024 року мінімальної заробітної плати в сумі 7100 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку саме АТ «КЗРК» повинен дорівнювати 40 000 грн., що відповідатиме спричиненій ОСОБА_1 моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на її здоров`ї та подальшому житті.
Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р.(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач втратила 60% професійної працездатності з встановленням третьої групи інвалідності безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на чисельні курси лікування, враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці 1 рік 3 місяці, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 40 000 грн. до 80 000 грн.
Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, яка судом першої інстанції була стягнута невірно у розмірі 400 грн.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (з подальшими змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з положеннями п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особоюабо фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить-1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позов подано ОСОБА_1 до суду у вересні 2024 року, у зв`язку з чим, остання, якби не була звільнена від сплати судового збору, виходячи з ціни позову 350 000 грн. мала б сплатити судовий збір в сумі - 3 500 грн. (1% ціни позову), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211,20 грн.(3028 грн. прожитковий мінімум на 1 січня 2024 року х 0,4=1 211,20 грн.).
Суд першої інстанції, частково, задовольнивши позовні вимоги в розмірі 40 000 грн., стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 400 грн., що є менше ніж встановлений законом мінімальний розмір судового збору – 1 211,20 грн.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині збільшення розміру судового збору стягнутого з відповідачана користь держави, з 400 грн. до 1 211,20 грн.
Також стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір за подачу позивачем апеляційної скарги в розмірі 1 816,80 грн. (1 211,20 грн.* 150%).
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде 80 000 грн. 
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.  
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року в частині, визначеного судом до стягнення розміру моральної шкоди та судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 з 40 000 грн. до 80 000 грн., відповідно, збільшивши суму судового збору за подачу позову до суду з 400,00 грн. до 1 211,20 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір за подачу позивачем ОСОБА_1 апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повне судове рішення виготовлено 13 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: