ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року	Львів	Справа № 1.380.2019.000259 пров. № А/857/3794/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 за участю секретаря судового засідання                               	Носа С. П. Вовка А.Ю. 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року  у справі № 1.380.2019.000259 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Львівської обласної прокуратури про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
місце ухвалення судового рішення  	м.Львів	
Розгляд справи здійснено за правилами	загального позовного провадження	
суддя у І інстанції	Карп`як О.О.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , далі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Львівської обласної прокуратури (правонаступник Прокуратури Львівської області, адреса: 79005, Львівська обл., м. Львів, пр. Шевченка, 17/19, ЄДРПОУ 02910031, далі – відповідач), в якій (з врахуванням заяв від 08.10.2024)  у якій  позивач просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Львівської області від 22.11.2018 № 2073к “Про застосування дисциплінарного стягнення”;
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Львівської області від 17.12.2018 № 2272к “Про застосування дисциплінарного стягнення”;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області в органах прокуратури Львівської області;
-стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.12.2018 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;
-стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000грн.;
-судові витрати розподілити в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.                                
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року  у справі № 1.380.2019.000259 у задоволенні  адміністративного позову ОСОБА_1 до  Львівської обласної прокуратури  про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що оскаржуваними наказами прокуратури Львівської області ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за дії, котрих він не вчиняв, а саме позивач не керував транспортним засобом марки «Ауді-100», д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, 05.09.2017 близько 12 год. 45 хв. у м. Жидачів на вул. Фабричній, а відтак не вчиняв і ДТП.
Однак, саме за це позивача звільнено з посади, незважаючи, що такий факт нічим не підтверджується, окрім пояснень ОСОБА_2 – другий учасник ДТП (яка прямо зацікавлена стверджувати, що за кермом автомобіля марки «Ауді-100», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на момент ДТП перебував ОСОБА_1 , адже у протилежному випадку, якщо вести мову про те, що ТЗ керувала ОСОБА_2 , останній загрожує кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 286 КК України. Іншими словами, позиція ОСОБА_2 дає їй можливість уникнути кримінальної відповідальності.
Жодних належних і допустимих доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку не здобуто під час службового розслідування, завершеного 05.10.2017 року складанням висновку, розгляду скарги Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, яка прийняла рішення від 05.09.2018 року. Більш того, даний факт спростовано Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року, яким позивача визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із тим, що за кермом ТЗ у момент ДТП перебував не він.
Однак, суд не звертає на це увагу, вважає факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку доведеним, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, визнаних судом встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду
Також зазначає, що:
- судом не взято до уваги послідовність прийняття рішень та відсутність доказів для їх прийняття. А саме, ні судом першої інстанції у даній справі, ні Верховним Судом у справі про скасування рішення КДКП не взято до уваги (хоча про це неодноразово вказувалось позивачем), що первинним у часі є висновок службового розслідування від 05.10.2017, яким у порушення принципу презумпції невинуватості визнано доведеним факт вчинення позивачем ДТП. Ніхто не звертає увагу, що першочергово без будь-яких належних і допустимих доказів 05.10.2017 року, уже за місяць після ДТП, прокурор області затверджує висновок службового розслідування. Далі, прокурор області звертається із дисциплінарною скаргою до КДКП, яка приймає рішення на підставі якого прокурор області видає накази. Так, дії послідовні (як вказує суд), однак незаконні у своєму корені;
- не погоджується із висновками суду про правомірність рішення КДКП щодо ОСОБА_1 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки усі докази, якими керувалась КДКП здобуті у межах кримінального провадження, в якому і спростовані, з ухваленням виправдувального вироку та яким факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не доведено;
- суд першої інстанції проігнорував висновків виправдувального вироку про недоведеність винуватості позивача у скоєнні інкримінованого йому кримінального порушення, протиправна сторона якого передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Як і КДКП, яка кваліфікувала поведінку як грубе порушення правил прокурорської етики шляхом ігнорування заборон на поведінку, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури, так і суд першої інстанції, який погодився із цією кваліфікацією, відзначивши про винність позивача;
- перебування позивача у товаристві інших людей незалежно від їх сімейного стану, у тому числі втомленим у нічний час, склад дисциплінарного проступку не складає, крім того позивач перебував у відпустці. Кожен має право на повагу до свого приватного життя (стаття 8 Європейської конвенції з прав людини). Вживання спиртних напоїв позивачем на протязі ночі перед ДТП, знову ж таки, підтверджується виключно словами ОСОБА_2 та заперечується позивачем;
-рішення КДКП, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме за вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння, а не за сукупність зовнішніх поведінкових дій, як вказує суд;
- слід звернути увагу на позицію суддів у справі № 9901/865/18 за позовом ОСОБА_1 до КДКП про визнання протиправним та скасування рішення вказаної комісії ОСОБА_3 (КАС у складі Верховного Суду) та Шевцової Н.В., Єленіної Ж.М., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (Велика Палата Верховного Суду), які висловили законну та обґрунтовану позицію щодо підстав задоволення позову ОСОБА_1 .
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду.
В судове засідання позивач чи його представник не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли.
В судовому засіданні представник відповідача Мельничук Ю.І. надав пояснення та заперечив доводи апеляційної скарги позивача.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до компетенції керівника обласної прокуратури не віднесено дослідження та оцінювання обставин, які слугували підставою для прийняття  КДКП, а видача оскаржуваних наказів була послідовною дією керівника прокуратури в межах його компетенції. При цьому, Закон № 1697-VII не передбачає можливості незастосування керівником обласної прокуратури до прокурора дисциплінарного стягнення, або діяти на власний розсуд за наявності Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 05 вересня 2018 року № 366дп-18 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 ”. 
Спірні накази видані на реалізацію Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 05 вересня 2018 року № 366дп-18, а відтак  прийняті з дотриманням положень законодавства. 
Судом також ураховано, що рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.02.2024 у справі №9901/865/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2024 у справі №9901/865/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2024 року залишено без змін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач в органах прокуратури працює з червня 2013 року. Наказом прокурора Львівської області від 30 червня 2016 року № 1380к позивача призначено на посаду прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області. 
Прокуратурою Львівської області проведено службове розслідування у зв`язку із скоєнням 05 вересня 2017 року прокурором Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до травмування людини, за результатами якого складено висновок від 05.10.2017, відповідно до якого комісією вирішено, що факт вчинення прокурором Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 дорожньо – транспортної пригоди, вважати таким, що знайшов своє підтвердження, враховано, що за фактом дорожньо – транспортної пригоди проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №42017141330000035 від 05.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Згідно з висновком службового розслідування, 05 вересня 2017 року близько 12 год. 45 хв. у м. Жидачів на вул. Фабричній, 2 прокурор Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки “Ауді 100”, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , не впорався з керуванням, і допустив зіткнення з бордюром, внаслідок чого виїхав за межі проїжджої частини дороги, та перекинувся. За наслідками цієї ДТП водій автомобіля ОСОБА_1 без свідомості госпіталізований у реанімаційне відділення Жидачівської ЦРЛ, а пасажир автомобіля ОСОБА_2 госпіталізована в травматологічне відділення Жидачівської ЦРЛ у зв`язку з відкритим переломом нижньої третини гомілки лівої ноги.
Опитана ОСОБА_2 (пасажир автомобіля) повідомила, що 05 вересня 2017 року близько 13.00 год. вона разом з ОСОБА_1 їхала в автомобілі марки “Ауді 100” д.н.з. НОМЕР_3 , у якому вона знаходилась на задньому сидінні, а ОСОБА_1 за кермом. Проїхавши автомобільний міст через р. Стрий в напрямку м. Жидачів на вул. Фабрична, автомобіль несподівано повернув ліворуч, вдарився об бордюрний камінь та перевернувся. Вона отямилась біля автомобіля на ґрунтовому покритті, звідки була госпіталізована. ОСОБА_2 повідомила, що перебувала разом з ОСОБА_1 у період з 23.30 год. 04 вересня 2017 року до близько 13.00 год. 05 вересня 2017 року (до моменту ДТП), та протягом цього часу вони вживали алкогольні напої (шампанське, вино, пиво, коньяк), востаннє за 15 хвилин до пригоди. Перед ДТП автомобіль рухався зі швидкістю не менше 100 км на годину.    
              Опитаний ОСОБА_6 (власник автомобіля) повідомив, що є власником автомобіля марки “Ауді 100”, д.н.з. НОМЕР_2 , придбаний в серпні 2017 року, який належить йому на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На прохання свого товариша ОСОБА_1 04 вересня 2017 року, якого знає з дитинства, добровільно надав йому в користування вказаний автомобіль разом із технічним паспортом. Про обставини ДТП йому нічого не відомо.
Згідно наданої медичної документації результат аналізу крові на наявність етанолу від 06 вересня 2017 року № 7204 у ОСОБА_1 від`ємний.
До Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів 08 травня 2018 року надійшла дисциплінарна скарга прокурора Львівської області про вчинення прокурором Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. Цього ж дня за допомогою автоматизованої системи вказану скаргу для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження визначено члену Комісії ОСОБА_7 , яким 23 травня 2018 року щодо ОСОБА_1 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 11/2/4-782дс-172дп-18.
За результатами перевірки членом Комісії ОСОБА_7 2 липня 2018 року складено висновок про наявність дисциплінарного проступку.    
Розглянувши наведений висновок про наявність дисциплінарного проступку, КДКП рішенням від 05 вересня 2018 року № 366дп-18 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 ” притягнула позивача до дисциплінарної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
У рішенні КДКП від 05.09.2018 №366дп-18, окрім обставин, що наведені у висновку службового розслідування від 05.09.2017 зазначено наступне:
“Згідно наданої медичної документації результат аналізу крові на наявність етанолу від 06 вересня 2017 року № 7204 у ОСОБА_1 від`ємний.
                   Водночас у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта від 06 грудня 2017 року № 4292/2017-т, згідно яким у крові ОСОБА_1 виявлено етиловий спирт в кількості 1,55% (проміле)….
Не даючи оцінки діям прокурора ОСОБА_1 , які можуть свідчити про вчинення ним злочину, сам факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння свідчить про вчинення ОСОБА_1 дій, що шкодять його репутації та авторитету органів прокуратури.
Пояснення ОСОБА_1   з приводу того що в момент дорожньо-транспортної пригоди за кермом перебувала ОСОБА_2 слід оцінювати критично через те, що висунута ним версія суперечить поясненням самого ОСОБА_1 в частині нестабільної психіки ОСОБА_2 , користування чужим автомобілем, вживання алкогольних напоїв безпосередньо перед ДТП тощо, інших осіб – ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та висновку експерта.    
Отже, прокурор ОСОБА_1 5 вересня 2017 року близько 12 год. 45 хв. у м. Жидачів на вул. Фабричній,2, керуючи автомобілем марки “Ауді 100”, д.н.з. НОМЕР_3 у стані алкогольного сп`яніння, вчинив одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, тобто дисциплінарний проступок, передбачений статтею 19 Закону України “Про прокуратуру” та частиною другою статті 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурора, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.
Вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку підтверджується:
- висновком про результати службового розслідування у зв`язку із скоєнням 05 вересня 2017 року прокурором Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до травмування людини, затвердженого 05 жовтня 2017 року прокурором Львівської області ОСОБА_8 ;
- поясненнями ОСОБА_2 , відповідно до яких ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якої вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості;
- поясненням ОСОБА_6 , відповідно до яких він надав належний йому транспортний засіб 04 вересня 2017 року приблизно о 19-20 годині ОСОБА_1 ;
- висновком експерта від 06 грудня 2017 року № 4292/2017-т, відповідно до якого при судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_1 виявлено етиловий спирт в кількості – 1,55% (проміле);
- ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року, відповідно до якої підозрюваного ОСОБА_1 відсторонено від посади прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області на строк два місяці;
- ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року, відповідно до якої до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.            
При наданні оцінки обставинам цього дисциплінарного провадження Комісія діє виключно в рамках встановленої Законом компетенції, а саме надає оцінку тільки фактам, які можуть свідчити про наявність або відсутність у діях прокурора складу дисциплінарного проступку та про ступінь його вини. Встановлені в ході дисциплінарного провадження Комісією факти та обставини мають значення тільки для прийняття рішень Комісією в рамках своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних, цивільних або кримінальних правопорушень.    
Відповідно до частини другої статті 43 Закону України “Про прокуратуру”, притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.
Згідно з порядком організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної Прокуратури України № 13 квітня 2017 року № 111 та зареєстрованого в     Міністерстві     юстиції України 16 травня 2017 р. за     № 623/30491, до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмова від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння та ненадання документів, які підтверджують, що прокурор не перебував у такому стані.    
        Відповідно до статті 19 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
         Згідно з вимогами частини другої статті 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року прокурору слід не допускати дій, і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.    
         З огляду на це, факт керування прокурором транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є діями, які зашкоджують як його репутації, так і авторитету органів прокуратури, викликають негативний суспільний резонанс, а тому їх вчинення є грубим порушенням правил прокурорської етики.    
         Відповідно до пунктів 1, 3 Керівних принципів, що стосуються державних обвинувачів, які прийняті восьмим конгресом Організації об`єднаних націй з попередження злочинності та поводженню з правопорушниками (Гавана, Куба, 27 серпня – 7 вересня 1990 року) особи, відібрані для здійснення судового переслідування, повинні мати високі моральні якості та здібності, а також відповідну підготовку та кваліфікацію. Особи, які здійснюють судове переслідування, будучи найважливішими представниками системи відправлення кримінального правосуддя, завжди зберігають честь та гідність своєї професії.    
З викладеного можна дійти висновку, що вчинення прокурором дій, які шкодять авторитету прокуратури, свідчить також про нанесення ним шкоди честі та гідності прокурорської професії, про його невідповідність вимогам щодо наявності високих моральних якостей.   
ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної     відповідальності та накладенню дисциплінарного стягнення у зв`язку з наявністю в його діях складу дисциплінарного проступку, а саме: одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункт 6 частини першої статті 43 Закону України “Про прокуратуру”).
         При виборі виду дисциплінарного стягнення щодо ОСОБА_1 . Комісія вважає, що відсутні підстави для накладення більш м`якого стягнення, ніж звільнення з посади в органах прокуратури, оскільки дотримання порушених ОСОБА_1 правил прокурорської етики є очевидним та обов`язковим, а вчинений ним проступок має характер грубого та не може бути виправданий жодними обставинами.”
Наказом  Прокуратури Львівської області від 22.11.2018 №2073к “Про застосування дисциплінарного стягнення” звільнено прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області юриста 1 класу ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п.6 ч.1 ст.43 Закону України “Про прокуратуру”) у перший робочий день після закінчення його тимчасової непрацездатності. Підстава: рішення Кваліфікаційно – дисциплінарної комісії прокурорів від 05.09.2018 №366дп-18.
Наказом  Прокуратури Львівської області від 17.12.2018 №2272к “Про застосування дисциплінарного стягнення”, вважати прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області юриста 1 класу ОСОБА_1 звільненим з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п.6 ч.1 ст.43 Закону України “Про прокуратуру”) з 17.12.2018. Підстава: рішення Кваліфікаційно – дисциплінарної комісії прокурорів від 05.09.2018 №366дп-18 ,наказ прокурора області від 22.11.2018 №2073к, листок непрацездатності серії АДХ №831305, виданий 03.12.2018.
Вважаючи рішення КДКП від 05 вересня 2018 року № 366дп-18 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 ” протиправним, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом.
Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.02.2024 у справі №9901/865/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2024 у справі №9901/865/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2024 року залишено без змін.
Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03.07.2023 №443/856/18,залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.10.2023,   ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч.1 ст.286 КК України та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Постановою Верховного Суду від 06.08.2024 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 03.07.2023 та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30.10.2023 стосовно ОСОБА_1 – без змін.
Вважаючи накази  Прокуратури Львівської області від 22.11.2018 №2073к, від 17.12.2018 №2272к протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктами 2, 4, 10 частини першої статті 3 Закону № 1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності; презумпції невинуватості; неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.
За пунктами 3, 4 частини четвертої статті 19 цього Закону прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.
За правилами частин першої та другої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду КДКП дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до КДКП з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.
Ця процедура передбачає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.
Відповідно до ст.11 Закону України “Про прокуратуру”, Керівник регіональної прокуратури у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора регіональної та місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування його на посаді прокурора.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.16 Закону України “Про прокуратуру” (далі -  Закон № 1697-VII), незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності передбачені ст.43 Закону України “Про прокуратуру”.
Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, за: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.
Частиною другою статті 43 Закону № 1697-VII передбачено, що притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.
Частиною 4 статті 43 Закону № 1697-VII передбачено, що вмотивоване рішення про необхідність проведення атестації приймається Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.
Згідно ст.44 Закону № 1697-VII, дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. 
За правилами частин першої та другої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду КДКП дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до КДКП з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.
Ця процедура передбачає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.
Частинами четвертою та десятою статті 46 Закону № 1697-VII визначено, що після відкриття дисциплінарного провадження член КДКП проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена КДКП за результатами перевірки. Член КДКП за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.
За правилами частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.
Відповідно до п.2 розділу ХІІІ Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 18.12.2017 №351, не пізніше наступного дня після отримання рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про накладення дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування на посаді прокурора, призначеного керівником регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури направляє його до відповідної регіональної прокуратури для прийняття рішення про застосування до прокурора дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування на посаді. Копії наказів про застосування дисциплінарних стягнень кадровими підрозділами прокуратур усіх рівнів у 3-денний строк з дня видання направляються до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.
З наведеного слідує, що до компетенції керівника обласної прокуратури не віднесено дослідження та оцінювання обставин, які слугували підставою для прийняття  відповідного рішення КДКП про застосування дисциплінарних стягнень. Отож, видача оскаржуваних наказу про застосування заходів дисциплінарної відповідальності є послідовною дією керівника прокуратури в наслідок отримання рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про накладення дисциплінарного стягнення. Закон № 1697-VII не передбачає можливості незастосування керівником обласної прокуратури до прокурора дисциплінарного стягнення визначеного у рішенні КДКП, або діяти на власний розсуд  в супереч   рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.
З матеріалів справи убачається, що  рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 05 вересня 2018 року № 366дп-18 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 ” притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
Позивачем не заперечуються обставини, шо 04.09.2018 він перебував  на лікарняному, що в подальшому підтверджено листком непрацездатності.
Відповідно до ст.40 КЗпП України, звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається.
22.11.2018 прокуратурою Львівської області видано наказ №2073к “Про застосування дисциплінарного стягнення” звільнено прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області юриста 1 класу ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п.6 ч.1 ст.43 Закону України “Про прокуратуру”) у перший робочий день після закінчення його тимчасової непрацездатності. Підстава: рішення Кваліфікаційно – дисциплінарної комісії прокурорів від 05.09.2018 №366дп-18.
В подальшому, 17.12.2018 ОСОБА_1 подано заяву щодо приступлення до своїх посадових обов`язків у зв`язку з закриттям 14.12.2018 лікарняного листка.
17.12.2018 прокуратурою Львівської області видано наказ №2272к 2272к “Про застосування дисциплінарного стягнення”, вважати прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області юриста 1 класу ОСОБА_1 звільненим з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п.6 ч.1 ст.43 Закону України “Про прокуратуру”) з 17.12.2018. Підстава: рішення Кваліфікаційно – дисциплінарної комісії прокурорів від 05.09.2018 №366дп-18 ,наказ прокурора області від 22.11.2018 №2073к, листок непрацездатності серії АДХ №831305, виданий 03.12.2018.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача, які стосуються  протиправності висновків, відображених у  рішенні Кваліфікаційно – дисциплінарної комісії прокурорів  (далі – КДКП) від 05.09.2018 №366дп-18 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 ” про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
З матеріалів справи убачається, що рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.02.2024 у справі №9901/865/18 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення  КДКП від 05 вересня 2018 року № 366дп-18 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 ”.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2024 у справі №9901/865/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2024 року залишено без змін.
Як наслідок, колегія суддів відхиляє доводи скаржника з приводу протиправності висновків, відображених у  названому рішенні Кваліфікаційно – дисциплінарної комісії про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, позаяк оцінку таким висновкам та вказаному рішенню КДКП надано верховним судом, що виключає можливість такого перегляду в межах цієї справи судом апеляційної інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги  позивача про те, що  висновок про результати службового розслідування, затверджений 05.10.2017  не відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 №104, то  колегія суддів зазначає, що  спірні накази винесені на підставі Рішення КДКП від 05 вересня 2018 року № 366дп-18 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_1 ”, а не за наслідками висновку службового розслідування від 05.10.2017. 
За приведених фактичних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  оскаржувані накази видані прокуратурою Львівської області на реалізацію Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 05 вересня 2018 року № 366дп-18 у межах визначених повноважень та у спосіб визначений законом.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що вчинення ним дисциплінарного проступку спростовується Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року та постановою Касаційного кримінального суду у складі Верхового Суду від 06 серпня 2024 року у справі № 443/856/18, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та виправдано у зв`язку із тим, що він не керував транспортним засобом, то колегією суддів ураховано  наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2024 у справі №9901/865/18, вказала наступне:
“Як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції не оминув увагою виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_1 , але слушно визнав, що наявність цього виду Вироку, а особливо підстави його винесення, не заперечують описаної вище власне події дорожньо-транспортної пригоди, справжності (дійсності) фактичних обставин цієї події; обсягу, перебігу та набору фактів цього діяння; кола учасників дорожньо-транспортної пригоди та ролі (поведінки) кожного з них окремо і спільно як до, так і після настання цього явища; часу, умов та обстановки, які передували дорожній пригоді; наслідків у вигляді тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, спричинених учасникам дорожнього руху під час описаної дорожньо-транспортної пригоди; перебування автомобіля марки “Audi 100”, реєстраційний номер НОМЕР_4 , саме в користуванні позивача; положення цього автомобіля відразу після аварії; поведінку ОСОБА_1 як прокурора під час з`ясування обставин настання дорожньо-транспортної пригоди тощо.
Цей вирок не відкидає й того, що під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Не унеможливлює виправдувальний вирок й можність суду першої інстанції визначити й оцінити такий поведінковий компонент, як стан позивача незадовго до події дорожньо-транспортної пригоди, зумовлений його тривалим (не виключено, безсонним) перебуванням у товаристві свідка ОСОБА_2 (яка відповідно до матеріалів справи перебуває у шлюбі) упродовж з 23 год 30 хв 04 вересня 2017 року до приблизно 13 год 00 хв наступного дня, під час якого, як пояснила свідок ОСОБА_2 , вони вживали різні спиртні напої.
Суд першої інстанції не проігнорував висновків виправдувального вироку про недоведеність винуватості позивача у скоєнні інкримінованого йому кримінального порушення, протиправна сторона якого передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Як і КДКП, яка кваліфікувала поведінку як грубе порушення правил прокурорської етики шляхом ігнорування заборон на поведінку, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури, так і суд першої інстанції, який погодився із цією кваліфікацією, відзначили, що винність позивача у вчиненні дисциплінарного проступку основували не так і не лише на інформації про те, що позивач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, керування яким за описаних конкретних обставин може мати кримінально-правове значення, як на сукупності зовнішніх поведінкових дій, які дозволяють визначити ті ознаки діяння, які охоплюються складом дисциплінарного проступку, поставленого за провину позивачу.
З огляду на наведене Велика Палата погоджується із висновком суду першої інстанції про відхилення покликання позивача на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року, залишений без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року, у справі № 443/856/18 як на підставу для задоволення цього позову.
Як хибні і неспроможні треба визнати доводи апеляційної скарги про звільнення позивача відповідно до частини шостої статті 78 КАС України від обов`язку доказувати (обґрунтовувати) ту обставину, що він не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
          За правилами частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто за змістом вказаної норми для адміністративного суду є обов`язковими вирок суду в кримінальному провадженні лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Якщо повернутися до змісту вироку суду щодо позивача, то у цьому судовому рішенні не встановлено тієї обставини, що позивач не перебував за кермом автомобіля, натомість суд вказав, що з огляду на неналежну роботу органів досудового розслідування та сторони обвинувачення в суду не було доказів ствердно сказати, хто саме перебував за кермом автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди.
Велика Палата погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що не було підстав брати до уваги вирок місцевого суду як підставу для звільнення від доказування щодо події, що позивач не перебував за кермом автомобіля.
Отож в аспекті обставин і аргументів, які КДКП встановила і виклала в оскарженому рішенні, обставин та мотивів, наведених в оскарженому судовому рішенні, Велика Палата вважає, що ні в суду першої інстанції, ні у Великої Палати немає вагомих, достатніх підстав для втручання в оскаржуване рішення дисциплінарного органу, оскільки це рішення не видається і не є незаконним, надмірно формальним, свавільним, явно несправедливим, дискримінаційним, номінальним, декларативним чи таким, що містить істотні порушення здійснення процедури розгляду дисциплінарного провадження, зокрема й права позивача бути почутим, за яких таке рішення дисциплінарного органу не може залишатися в силі.
Відповідач у спірному рішенні аргументував, які саме обставини та у зв`язку із чим, на його думку, можуть негативно вплинути на суспільну довіру до органів прокуратури.
Рішення ухвалено на відкритому засіданні на підставі наявних у КДКП матеріалів, після їх дослідження та обговорення обставин, що стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження, за особистою участю позивача та з урахуванням наданих відповідей на поставлені членами КДКП запитання.
Беручи до уваги те, що відповідач ухвалив спірне рішення на підставі волевиявлення більшості його членів за результатом дослідження обставин на відкритому засіданні, яке відбулося за участі позивача, навів мотиви свого висновку, Велика Палата не вбачає упередженості чи свавільності у діях відповідача або інших обставин, які б дозволяли ставити під сумнів результати голосування членів КДКП.”
Відповідно до ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З урахуванням положень ст.78 КАС України та приведених висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.05.2024 у справі №9901/865/18, суд першої інстанції підставно відхилив доводи позивача про те, що вчинення ним дисциплінарного проступку спростовується Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03 липня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року та постановою Касаційного кримінального суду у складі Верхового Суду від 06 серпня 2024 року у справі № 443/856/18, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та виправдано у зв`язку із тим, що він не керував транспортним засобом.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правомірного  висновку що відповідач  при прийнятті спірних наказів діяв правомірно, з дотриманням вимог законодавства. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове  рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року  у справі № 1.380.2019.000259 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 11 березня 2025 року