справа № 759/17982/23                                     головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
провадження № 22-ц/824/1640/2025      суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
11 лютого 2025 року                                                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Кільбуртом Дмитром Марковичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 14 лютого 2024 року, просила суд:
стягнути з відповідача на свою користь 150 375,00 грн відшкодування матеріальної шкоди, судові витрати у вигляді судового збору та витрат за проведення експертного дослідження.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 лютого 2023 близько 17-15 год., керуючи транспортним засобом DAEWOO LANOS, днз НОМЕР_1 , поблизу будинку №1б по вул. Кільцева дорога (паркувальний майданчик ТЦ «Епіцентр» в м. Києві), ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 8.5 ПДР України, не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія), 1.13, 1.21, не зупинився, щоб дати дорогу автомобілю VOLKSWAGEN, днз НОМЕР_2 , який рухався по перехрещуваній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, від удару автомобілю VOLKSWAGEN були спричинені механічні пошкодження.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Ремонт пошкодженого автомобіля здійснювався авторизованою станцією технічного обслуговування, виконавець ФОП ОСОБА_3 . Вартість ремонтних робіт згідно акту надання послуг №44 від 11 травня 2023 року становить 280 375,00 грн.
На рахунок ФОП ОСОБА_3 була перерахована сума страхового відшкодування в розмірі 130 000 грн., що є частиною витрат, пов`язаних з ремонтом автомобіля.
Залишок несплачених витрат (різниця між сумою акту виконаних робіт та сумою страхового відшкодування) становить 150 375,00 грн. Поштові витрати становлять 88,80 грн. та 98,80 грн., витрати на послуги експерта складають 6 500,00 грн.
08 лютого 2024 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/6314264. Доданий до позову звіт №62 від 19 квітня 2023 року, згідно з яким вартість матеріального збитку становить 525 464,65 грн., не містить фотографій, які підтверджують пошкодження троса замка, радіатора охолодження, замикаючої балки тощо. Відповідно до наданих позивачем звіту, акту наданих послуг та рахунок на оплату, а також акту огляду ТЗ та фото звіту до нього вбачається дублювання одних і тих самих запасних частин, таких як кріплення бамперу, автокріплення, наявність замінених деталей, які не було пошкоджено при ДТП таких як, радіатор охолодження, ліва протитуманна фара, також до акту виконаних робіт вписані деталі, які ніби замінювались, але в переліку робіт зазначено, що відбувся ремонт цієї деталі, а в звіті взагалі не зазначено про цю деталь, також різні ціни зазначені в акті наданих послуг та в розрахунку у звіті. Відповідача не було повідомлено про проведення огляду, а тому він не погоджується з результатами огляду та висновком.
Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до звіту №62 від 19 квітня 2023 року коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу становить 60 % (Ез-0,60).
Таким чином, до запчастин, які підлягають заміні згідно з актом надання послуг №44 від 11 травня 2023 року, необхідно застосувати коефіцієнт фізичного зносу, а також з даного переліку відняти вартість деталей, які не було пошкоджені при ДТП. Таким чином, розмір завданих збитків значно менше, а саме: 190 405,00 - 3250,00 - 9810,00 - 14925,00 - 805,00 - 3525,00 - 1525,00 - (29100,00 - 21991,32) = 150 981,32 грн. (вартість деталей без застосування коефіцієнту фізичного зносу).
150 981,32 - 60 % = 60 392,53 грн. (вартість деталей з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), де 190 405 грн. - загальна вартість деталей згідно акту про надання послуг, 3250 грн.- фара протитуманна ліва, 9810 грн.- трубка кондиціонера, 14925 грн. - радіатор охолодження, 805 грн.- трос замка капота, 1525 грн.- кріплення бамперу, 3525 грн.- замок капота (29100,00 - 21991,32) - різниця вартості капоту, 60 % - коефіцієнт фізичного зносу згідно експертизи.
89970,00 - 2000,00 - 1800,00 - 1350,00 = 84820 грн. (вартість робіт та матеріалів), де 2000 грн.- скло лобове зняти встановити, 1800 грн.- бризковик передній правий ремонт, 1350 грн.- бризковик передній правий фарбування, 84820 + 60 392,53 = 145 212,53 грн. (розмір матеріального збитку). 145 212,53 - 130 000,00 = 15 212,53 грн. (різниця між розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування).
Позивачкою не надано жодного доказу, який підтверджує розмір збитків, а саме квитанції про підтвердження сплати послуг з ремонту транспортного засобу. Сума, яка була зазначена в Акті наданих послуг, є завищеною та не відповідає дійсності.
Також експертом в своєму звіті було неправильно визначено ринкову вартість транспортного засобу, оскільки ним було взято транспортний засіб з бюлетеня, в якому наявні тільки транспортні засоби аналоги, так як транспортний засіб позивача пригнаний з США, який вироблявся для ринку Мексики.
16 лютого 2024 року позивачка надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що загальна вартість відновлення пошкодженого автомобіля становить 280 375,00 грн. ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» виплатила 130 000,00 грн. Розмір невідшкодованої шкоди становить 150 375,00 грн. Оспорюючи розмір шкоди, відповідач не надав доказів на підтвердження іншого її розміру. Вартість спричиненого їй відповідачем матеріального збитку становить 242 518,97 грн. Вартість експертного дослідження з витратами на сповіщення становить 6 588,80 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 150 375,00 грн, витрати на проведення експертного дослідження в сумі 88,80 грн та судові витрати у розмірі 1 506,56 грн. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кільбурт Дмитро Маркович 28 червня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Апелянт зазначив, що подані позивачем документи не підтверджують реальні збитки, понесені в результаті ДТП та не могли братися судом до уваги.
В порушення п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідача не було повідомлено про проведення огляду, і тому відповідач не погоджується з результатами огляду та висновком.
Також у акті огляду транспортного засобу зазначено про наявність пошкоджень, не пов`язаних з ДТП; вказаний акт не містить підписів власника та відповідача, а лише підпис представника СТО та оцінювача.
У відповіді на адвокатський запит, ФОП ОСОБА_3 повідомив, що транспортний засіб відремонтовано  та надано рахунок на оплату, на підставі якого було здійснено ремонт на загальну суму 130 000,00 грн, тобто на весь розмір страхового відшкодування, також жодних фінансово-господарських документів про підтвердження оплати у розмірі більшому ніж 130 000,00 грн позивачкою надано не було.
Таким чином, фактичний розмір завданих збитків становить 130 000,00 грн, який відшкодовано страховою компанією, і відсутні будь-які інші підтвердження сплати коштів позивачем у більшому розмірі, а отже, не нічим підтверджується розмір збитку зазначений у позові.
Тобто, сума, зазначена у Акті наданих послуг, що долучена позивачкою до справи завищена та не відповідає дійсності.
Додатково звернув увагу на наявність двох розрахунків СТО №35 від 13 квітня 2023 року з різними сумами та позиціями. У розрахунок доданий позивачкою до позову додатково внесено 17 позицій на суму 150 240,00 грн., тоді як до страхової позивачкою було подано інший розрахунок від тієї ж дати на суму 130 000,00 грн.
Також вважає, що суд необґрунтовано відмовив відповідачу у задоволенні заяви про розгляд справи з викликом сторін.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Кільбуртом Дмитром Марковичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
30 грудня 2024 року ОСОБА_2 подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Кільбурт Дмитро Маркович доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Бекіров Сіран Нурсєтович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Голосіївського районного суду від 27 квітня 2023 року у справі №752/3810/23 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за те, що він 12 лютого 2023 року приблизно о 17 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, днз НОМЕР_1 , поблизу будинку №1б по вулиці Кільцева Дорога (паркувальний майданчик ТЦ «Епіцентр») в місті Києві, порушив вимоги пункту 8.5 Правил дорожнього руху України, а саме - не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія), 1.13, 1.21, не зупинився щоб дати дорогу автомобілю Volkswagen, днз НОМЕР_2 , який рухався по перехрещуваній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, від удару автомобіль Volkswagen здійснив наїзд на припаркований автомобіль Hyundai, днз НОМЕР_3 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/6314264, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн, франшиза 0 грн.
10 квітня 2023 року на адресу відповідача позивачкою направлено лист із запрошенням на огляд автомобіля Volkswagen Golf, днз НОМЕР_2 , на 12 квітня 2023 року.
Вартість цього відправлення становить 88,80 грн.
Відповідно до договору на виконання робіт від 12 квітня 2023 року замовник ОСОБА_2 доручає, а виконавець ФОП ОСОБА_4 виконує автотоварознавче дослідження з визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу, вартість послуги 6 500,00 грн, розрахунок проводиться шляхом перерахування суми вартості робіт в безготівковому порядку на банківський рахунок виконавця.
Згідно з актом №62 від 19 квітня 2023 року виконана робота по проведенню автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку автомобіля Volkswagen Golf, днз НОМЕР_2 , прийнята замовником, підлягає сплаті 6 500,00 грн.
Відповідно до висновку експерта №62 від 19 квітня 2023 року по дослідженню з визначення вартості матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу Volkswagen Golf, днз НОМЕР_2 , ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження становить 536 774,40 грн, значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,60, вартість відновлюваного ремонту КТЗ з урахуванням фізичного зносу складових, необхідних під час ремонту становить 242 518,97 грн., вартість матеріального збитку на дату оцінки складає 242 518,97 грн.
ФОП ОСОБА_3 склав рахунок №35 від 13 квітня 2024 року щодо вартості ремонту автомобіля Volkswagen Golf, днз НОМЕР_2 , на суму 280 375,00 грн, а також рахунок №35 від 13 квітня 2024 року щодо вартості ремонту автомобіля Volkswagen Golf, днз НОМЕР_2 , на суму 130 000,00 грн.
Згідно з актом наданих послуг ФОП ОСОБА_3 від 11 травня 2023 року №44 вартість робіт по ремонту автомобіля Volkswagen Golf, днз НОМЕР_2 , склала 280 375,00 грн. (вартість запчастин - 89 970,00 грн, вартість робіт, послуг - 190 405,00 грн).
06 червня 2023 року ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» виплатило страхове відшкодування згідно акту №381/23-ГПО (потерпіла ОСОБА_2 ) в розмірі 130 000,00 грн., перерахувавши його на рахунок ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується копією платіжної інструкції №6478 від 06 червня 2023 року.
17.08.2023 позивач направила відповідачу претензію про виплату різниці витрат між спричиненою ним шкодою та сумою страхового відшкодування в розмірі 150 375,00 грн.
Вартість поштового відправлення претензії становить 98,80 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції встановив доведеним, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, а  тому з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 150 375,00 грн. Розмір матеріальної шкоди в сумі 280 375,00 грн., спричиненої позивачу, суд встановив виходячи з розміру вартості відновлювального ремонту, зазначеного в акті наданих послуг ФОП ОСОБА_3 №44 від 11 травня 2023 року.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вказано у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП за участі транспортних засобів сторін, що мала місце 12 лютого 2023 року о 17-15 год. у м. Києві поблизу буд. №1б по вул. Кільцева дорога, встановлена та в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
У випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Тобто, вимога про стягнення усієї суми майнової шкоди, завданої ушкодженням транспортного засобу, не відповідає меті інституту страхування, про що зазначено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17.
Таким чином Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.
З огляду на вказане, стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.
Верховний Суд у постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Виходячи з наведеного, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно, матеріальні збитки, завдані позивачу з вини відповідача, необхідно визначати відповідно до фактично понесених витрат на ремонт автомобіля.
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Вирішуючи спір у справі місцевий суд залишив поза увагою наявність у справі двох різних рахунків ФОП ОСОБА_3 №35 від 13 квітня 2024 року щодо реальної вартості ремонту автомобіля Volkswagen Golf, днз НОМЕР_2 , на суму 280 375,00 грн (а.с. 3) наданий позивачем до суду без доказів оплати у повному розмірі, а також на суму 130 000,00 грн. (а.с. 106) наданий до суду відповідачем, отриманий ним на запит від страхової, яка здійснила його оплату у повному розмірі та перерахувала 130 000 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3 .
Крім того, хоча за висновком експерта №62 від 19 квітня 2023 року вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля складає 242 518,97 грн, фактично позивачка здійснила ремонт автомобіля VOLKSWAGEN, днз НОМЕР_2 , за рахунок отриманої від ТДВ «Страхова компанія «Мотор-гарант» страхової виплати у розмірі 130 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №6478 від 06 червня 2023 року.
Отже, апеляційним судом встановлено, що страховик відповідача здійснив виплату страхового відшкодування ФОП ОСОБА_3 , який здійснював ремонт автомобіля позивачки, саме на підставі поданого нею рахунку на оплату №35 від 13 квітня 2023 року на суму 130 000,00 грн, і позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність відшкодування завданої шкоди в результаті ДТП у більшому розмірі.
З урахуванням відсутності доказів на підтвердження фактично понесених позивачем витрат на відновлення пошкодженого майна (реальних збитків) у більшому розмірі ніж 130 000,00 грн страхової виплати від ТДВ «Страхова компанія «Мотор-гарант», колегія суддів вважає, що страховик  відповідача у повному обсязі покрив вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.
За таких обставин, з огляду на встановлені розбіжності між фактично сплаченими за ремонт коштами (130 000,00 грн), розміром коштів, який визначений в акті наданих послуг №44 від 11 травня 2023 року (280 375,00 грн), а також сумою, яка визначена в рахунку №35 від 13 квітня 2023 року (280 375,00 грн та 130 000,00 грн), відсутністю доказів понесення реальних збитків у більшому розмірі (280 374,00 грн) та відсутністю обґрунтованих пояснень з цього приводу у представника позивача, апеляційний суд дійшов висновку, що страховиком відповідача покрито у повному обсязі реальні витрати ОСОБА_2 на ремонт пошкодженого автомобіля.
За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 належить стягнути з ОСОБА_2 на користь апелянта судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 356,50 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Кільбуртом Дмитром Марковичем - задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання03142, АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 356 (дві тисячі триста п`ятдесят шість гривень) 50 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 14 лютого 2025 року.
 
Головуючий:                                                                                               Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                            О.Ф. Лапчевська
 
                   Г.І. Мостова