Номер провадження: 22-ц/813/2951/25 
Справа № 511/1969/24
Головуючий у першій інстанції Гринчак С. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року у складі судді Гринчак С.І., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА 

Короткий зміст позовних вимог
У травні 2024 року,  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , в якій просив суд:
- зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , згідно судового наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.05.2018 року, справа № 511/931/2018, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів). Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі (частини) заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24.04.2018 року до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі судового наказу, виданого Роздільнянським районним судом Одеської області від 10 травня 2018 року у справі № 511/931/18.
Свої позовні вимоги мотивував тим, що він з 2002 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області 12 лютого 2008 року. Від шлюбу мають дітей:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.05.2018 по справі № 511/931/18 з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.04.2018 року, і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.01.2024 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на навчання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щомісячно, у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 13.11.2023 року і до закінчення навчання, тобто, до липня 2025 року (за умови продовження навчання), але не більше ніж до досягненням ним двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також зазначив, шо він є пенсіонером та аліменти стягуються з пенсії. На теперішній час він опинився у скрутному становищі, він знаходився під вартою, на теперішній час до нього застосовано запобіжний захід домашній арешт, стан його здоров`я погіршилося. У 2024 році він одружився, його дружина є інвалідом ІІ групи. Крім того, його мати ОСОБА_4 , 1955 року народження є пенсіонеркою, яка хворіє та потребує допомоги. Тому на підставі викладеного, вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами.

Позиція відповідача в суді першої інстанції
У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 , просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що позивачем не наведено жодних обставин, що в нього погіршився матеріальний, сімейний стан чи здоров`я, після видачі вищезазначеного судового наказу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що надані суду медичні документи позивача не можуть бути беззаперечним доказом погіршення стану його здоров`я, оскільки не містять в собі інформації щодо довготривалого чи стабільного його розладу. Натомість позивач має регулярний дохід, оскільки регулярно отримує пенсію, з якої можливе відрахування аліментів на утримання дітей. Крім того суд дійшов висновку, що позивач не надав жодних підтверджуючих документів перебування на його утриманні матері, у зв`язку із чим позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 надав докази того, що він є інвалідом 2 групи, стан його здоров`я значно погіршився під час перебування під вартою, лише 27.03.2024 року йому було обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, 757000, 00 грн. та були внесені ним як заставу по справі, що погіршило значно його матеріальне становище. Крім того, його дружина ОСОБА_5 1991 року народження є інвалідом 2 групи перенесла операцію по онкозахворюванню, що потребувало чималих коштів, та на теперішній час є інвалідом 2-ї групи, їй необхідно кожних пів року проходити медичне обстеження МРТ, відповідно до висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку від 08.07.2024 року підтверджено стан після оперативного втручання та обстеження. 
Зазначає, що інвалідність 2 групи йому надано у зв`язку з захворюванням та на теперішній час у нього загострення хвороби, він лікується. Також на теперішній час виявлено захворювання суглоба на лівій нозі та він пройшов комп`ютерну томографію лівого колінного суглоба, що обмежує нормальний рух. Його мати, ОСОБА_4 ,1955 року народження є пенсіонеркою, яка потребує допомоги, хворіє, він є єдиним сином, братів чи сестер, які б могли здійснювати допомогу не має. Він постійно дбав про матір та допомагав фізично та матеріально.
Доводи скарги також мотивовані тим, що дітям він постійно допомагав матеріально, заключення під варту позбавило його можливості бачитись з дітьми та допомагати їм додатково, аліменти з нього стягувались з пенсії завжди своєчасно. За судовими рішеннями він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі половини заробітку (доходу), хоча цей розмір не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), тобто по 1/6 частки на кожну дитину.
Таким чином, на думку скаржника, суд не врахував всі обставини справи, вимоги розумності та справедливості, баланс інтересів сторін і розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь колишньої дружини на утримання двох дітей відповідно до виконавчих документів.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 20.02.2025 з`явилися: скаржник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Сторони по справі з 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області 12 лютого 2008 року на підставі актового запису № 27 ( а.с.14).
Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Встановлено, що судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.05.2018 по справі №511/931/18 з позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24.04.2018 року до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.15).
Постановою старшого державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.06.2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 56516977 з виконання судового наказу № 511/931/18 виданого Роздільнянським районним судом Одеської області від 10.05.2018 року (а.с. 19). 
Згідно довідки № 33181 виданої начальником Роздільнянського ВДВС ПМУ МІО (м.Одеса) від 22.12.2023 року, аліменти за судовим наказом № 511/931/18 від 14.05.2018 року, що видав Роздільнянський районний суд Одеської області, стягуються з пенсії боржника ОСОБА_1 щомісячно в повному обсязі, заборгованість відсутня ( а.с. 22).
Також матеріалами справи встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.01.2024 року по справі №511/3653/23 з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на навчання ОСОБА_2 щомісячно, у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 13.11.2023 року і до закінчення навчання тобто до липня 2025 року (за умови продовження навчання), але не більше ніж до досягненням ним двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.16-17). 
10.04.2024 року позивач одружився із ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 виданого 10.04.2024 Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі актового запису №58 ( а.с.12). 
Дружина відповідача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є інвалідом ІІ групи (загальне захворювання), показана робота не пов`язана з важким фізичним навантаженням, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12ААГ № 951699 від 06.05.2024 року ( а.с.13).
Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи армії, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 05.01.2021 року ( а.с.11).
Мати позивача – ОСОБА_4 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 від 12.05.2010 ( а.с.23).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Так, відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (ч.3 ст.51 Конституції України).
Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.2,3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.
Згідно ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Таким чином, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Системний аналіз ст. 192 СК України, свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.
Як роз`яснено у п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
У доводах апеляційної скарги,  ОСОБА_1 посилається на те, що він надав докази того, що він є інвалідом 2 групи, стан його здоров`я значно погіршився під час перебування під вартою, лише 27.03.2024 йому було обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, 757000, 00 грн. та були внесені ним як заставу по справі, що погіршило значно його матеріальне становище. 
Проте вищевказані доводи скаржника не можуть бути підставою зменшення розміру аліментів з огляду на наступне. 
Так, при розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставин, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.03.2024 по справі №511/279/24 позивачу було обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 757000,00 грн. Вказані кошти були внесені позивачем та його дружиною на рахунок ТУДСА, що вказує на існування доходу, який перевищує розмір пенсійного забезпечення.
При цьому матеріали справи не містять доказів того, що при внесенні коштів в якості застави, позивач чи члени його родини оформлювали кредит.
На даний час позивач вільний у пересуванні, працездатний, так як не потребує стороннього догляду, а тому має можливість у випадку недостатності коштів для існування працевлаштуватися і додатково заробити кошти як для себе так і для дітей. Інших дітей у позивача не має.
Посилання скаржника на те, що інвалідність 2 групи йому було надано у зв`язку з захворюванням та на теперішній час у нього загострення хвороби, на теперішній час виявлено захворювання суглоба на лівій нозі та він пройшов комп`ютерну томографію лівого колінного суглоба, що обмежує нормальний рух, колегія суддів оцінює критично, оскільки надані медичні документи не свідчать про наявність у позивача хронічних хвороб, які в обов`язковому порядку потребують значних витрат на лікування. Крім того, надані суду медичні документи позивача не можуть бути беззаперечним доказом погіршення стану його здоров`я, оскільки не містять в собі інформації щодо довготривалого чи стабільного його розладу.
Судом встановлено та позивачем не спростовано, що він має регулярний дохід, оскільки регулярно отримує пенсію, з якої можливе відрахування аліментів на утримання дітей.
Покликання ОСОБА_1 на необхідність забезпечення матері не заслуговують на увагу, оскільки ним не подано жодних доказів про відсутність у його матері самостійного доходу, зокрема у вигляді пенсії. При цьому доказів надання позивачем матеріальної допомоги своїй матері, зокрема, щодо її розміру та періодичності, суду також не надано.
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що стан здоров`я дружини ОСОБА_5 1991 року народження оцінюються апеляційним судом критично, з огляду на те, що доказів розміру витрат на підтвердження зазначеного позивачем до суду не надано. 
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
З урахуванням вищенаведеного, жодних безумовних доказів погіршення майнового стану ОСОБА_1 , що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.05.2018 року у справі №511/931/18 та рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.01.2024 року у справі №511/3653/23  розмірі позивачем до суду не надано. 
Разом з тим, судом вірно звернуто увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 17.03.2025

Головуючий                                        
Судді: