ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/12777/23
Номер провадження 22-ц/818/2633/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 24 грудня 2024 року                                                                м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів:        Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2024 року в складі судді Довготько Т.М. у справі № 643/12777/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 14 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5544021, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 25000 грн шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими відповідачем.
19 червня 2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 19062023, за умовами якого останнє набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі за договором № 5544021. 
Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 5544021 становить 90172, 50 грн, з яких: 25000,00 грн – основний борг; 65172,50 грн - заборгованість за відсотками.
Також,  14 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2940647,за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 20000 грн на умовах, встановлених кредитним договором. 
11 серпня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11082023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступлено права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, у тому числі за договором № 2940647. 
Відповідно до реєстру боржників до цього договору факторингу № 11082023 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2940647 становить 100263,40 грн, з яких: 20 000,00 грн - основний борг; 80263,40 грн – заборгованість з процентів.
Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами № 5544021 та № 2940647 у загальному розмірі 190435,90 грн, а також судові витрати.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2024 року позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 5544021 від 14 лютого 2022 року в розмірі 90 172 грн 50 коп., яка складається з: 25000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 65172,50 грн - сума заборгованості за відсотками; заборгованість за кредитним договором № 52940647 від 14 лютого 2022 року в розмірі 100 263 грн 40 коп., яка складається з: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 80263,40 грн - сума заборгованості за процентами, а всього заборгованість у розмірі 190 435 грн 90 коп, а також 2856 грн 54 коп. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитних договору, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку. 
30 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Самардіна Аліна Олександрівна, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована необґрунтованістю позовних вимог.
Матеріали справи не містять даних щодо порядку нарахування заборгованості та її складових.
Вказувала, що первинний кредитор не мав права нараховувати відсотки за користування позикою після визначеного в договорі строку її закінчення, а тому підстави для їх стягнення відсутні. 
01 липня 2024 року через систему «Електронний суд» ТОВ «ФК «ЄАПБ» подано відзив на апеляційну скаргу, в які просило рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що шляхом укладання договору позичальник погодився на умови визначені Договорами щодо їх пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, а тому доводи Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим.
Договір було укладено у відповідності до чинного законодавства, а саме в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Товариства з урахуванням особливостей визначений індивідуальною частиною. Відповідачем було подано Заявку на оформлення Договору в якій останній зазначив особисті персональні данні, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав Договір електронним підписом.
Також, заборгованість була нарахована Первісними кредиторами за кожним з укладених договорів та з моменту отримання права вимоги до відповідача за Договорами факторингу, товариством не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 
Вказаний розрахунок заборгованості відповідачкою не спростовано, свого контррозрахунку нею наведено не було.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 5544021 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачці надано грошові кошти в розмірі 25000 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Строк кредиту 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту. (а.с. 6-12).

19 червня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого останній відступлено належне йому право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору (а.с. 14-16).
Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 19062023 від 19 червня 2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 5544021 в сумі 90172,50 грн, з яких: 25000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 65172,50 грн - сума заборгованості за відсотками. (а.с.18).
14 лютого 2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 2940647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 20000 грн зі сплатою 1,99 % в день строком на 360 днів (а. с. 25-36).
11 серпня 2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 11082023, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі боржників (а. с. 37-39).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 11082023 від 11 серпня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 2940647 в сумі 100263,40 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 80263,40 грн - сума заборгованості за процентами (а.с.42).
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини 6статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині 1статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Встановивши, що спірний договір укладений сторонами в  електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, за відсутності належних доказів виконання зобов`язань за спірними договорами суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Заперечуючи щодо розміру заборгованості відповідачкою не надано доказів на її спростування, а саме - платіжних доручень щодо здійснення погашення боргу, довідки про відсутність заборгованості тощо, свого контррозрахунку ОСОБА_1 не наведено, факт отримання коштів за кредитними договорами у наведеному позивачем розмірі також не спростовано.
Доводи апеляційної скарги щодо нарахування відсотків після закінчення строку дії договорів спростовуються умовами договору, оскільки наведена сума заборгованості за відсотками не перевищує вартість кредиту, наведену у паспорті споживчого кредиту. 
Так, за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Авентус Україна» загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом – 204100 грн, загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки – 192160 грн. Позивачем заявлено до стягнення 25000 грн боргу за тілом кредиту та 65172,50 грн заборгованості за відсотками, що є меншим наведених вище сум. 
За договором, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» - загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом – 163280 грн, з урахуванням періоду застосування зниженої ставки – 154922 грн. За цим договором ОСОБА_1 було нараховано заборгованість у загальному розмірі 100263,40 грн, з яких: 20 000,00 грн - основний борг; 80263,40 грн - сума заборгованості за процентами, що також не перебільшує вартість кредиту, з якою була ознайомлена відповідачка.
За таких обставин, зважаючи, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, що не спростовано, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що відсотки були нараховані поза межами строку дії кредитного договору.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2024 року.

Головуючий                                                                Ю.М. Мальований

Судді                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                               В.Б. Яцина