Справа № 309/3339/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        24 січня 2025 року м. Ужгород

        Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

        головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
        суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.
розглянувши у письмовому провадженні, за наявними в матеріалах справи доказами, цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2024 року, постановлену головуючим суддею Піцур Я.Я., в справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
встановив:

У липні 2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
05.11.2024 ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву та просила поновити строк для подання такої. Зазначало, що строк на подання зустрічної позовної заяви було нею пропущено через перебування на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами.
Ухвалою 05.11.2024 у поновленні строку для подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 – відмовлено. Суд вказав, що відповідачка надала виключно скриншот з мобільного телефону, з якого неможливо встановити що медичний висновок про непрацездатність створено саме у зв`язку з вагітністю та пологами відповідача. Жодних інших медичних документів, зокрема від лікаря гінеколога чи акушера-гінеколога, які б могли підтвердити зазначені вище обставини, відповідачем не надано. Також відповідачем надано лише «обрізаний» скриншот, а отже неможливо встановити коли саме був закритий відповідний лікарняний. Не долучено і жодних доказів, що на протязі такого значного періоду з 25.07.2024 по 05.11.2024, відповідач, через стан здоров`я, не мала об`єктивної можливості подати зустрічний позов, у тому числі й скориставшись правовою допомогою.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами ще до відкриття провадження у справі. Надання висновку лікаря-гінеколога чи акушера-гінеколога суперечить конфіденційності інформації, яка стосується здоров`я. 
Суд першої інстанції достеменно володіючи інформацією про те, що апелянт знаходилася на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами не вжив заходів з власної ініціативи щоб зібрати докази для захисту малолітніх. 
Вважає, що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму та не роз`яснив відповідачці право подати зустрічний позов, її процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, зокрема щодо необхідності надання додаткових доказів, таких як висновок лікаря-гінеколога чи акушера-гінеколога чим позбавив можливості реалізувати своє право на захист.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк», в інтересах якого діє адвокат Артимич М.М., вказує, що відповідачкою було пропущено строк на подання зустрічного позову, а про відкриття провадження їй було достеменно відомо, оскільки копія позовної заяви та відкриття провадження вона отримувала.
Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на відсутність доказів, що саме за станом здоров`я відповідач пропустила строк, а посилання відповідачки на надмірний формалізм не заслуговує на увагу, оскільки законодавством чітко встановлено строк подання зустрічного позову. 
Посилання відповідачки на ту обставину, що суд мав з власної ініціативи збирати докази не заслуговує на увагу, оскільки суд може збирати докази тільки під час розгляду справи по суті, а не з процесуальних питань.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк (п.10 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ АБ «Укргазбанк» 04.07.2024 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
15.07.2024 ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області провадження у справі відкрито. Надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву та зустрічного позову.
05.11.2024 ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов разом із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному.
05.11.2024 постановлено ухвалу, якою у поновленні строку для подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується із ухвалою суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникли з одних правовідносин, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Статтею 193 ЦПК України встановлено строк для подання відповідачем зустрічного позову який відповідає строку для подання відзиву. Встановлення такого строку не є формалізмом, позаяк це дисциплінує учасників процесу на належне виконання своїх процесуальних обов`язків та вчинення дій у встановлені ЦПК строки.
Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.
При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.
Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.
Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 204/2113/14 та від 25 листопада 2020 року в справі № 2-9436/2007.
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові №500/1912/22 від 29.09.2022 зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).
Проте, вищезазначене стосується будь-якого поновлення строків, не тільки щодо апеляційного оскарження, оскільки таке може призвести до необґрунтованого зловживання правом на поновлення пропущеного процесуального строку.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не врахував факт відкриття лікарняного ще 01.07.2024, тобто до відкриття провадження у справі, таке судом спростовано не було, а суд лише вдався до надмірного формалізму ставлячи у залежність до доступу до правосуддя надмірний тягар доказування факту, який підтверджено інформацією з листка непрацездатності.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із вказаних положень прослідковується можливість застосування принципу «affirmanti incumbit probatio» який означає: «хто стверджує, той і доводить».
Доданий листок непрацездатності №HB6K-HE5M-735P-34KC до заяви від 02.09.2024 та від 09.10.2024 свідчить лише про те, що такий лікарняний було відкрито 01.07.2024, однак про підстави відкриття такого інформація відсутня. 
У заяві від 05.11.2024 про відкладення розгляду справи відповідачка вказала листок непрацездатності №EHX6-P58H-8AB9-HK6T, однак долучений нею як додаток листок непрацездатності №HB6K-HE5M-735P-34KC, тобто від 01.07.2024.
Крім цього, з вищезазначеного слідує, що принцип «хто стверджує, той і доводить», повинен застосовуватися до будь-яких правовідносин де має місце доведення тих чи інших обставин. Тому, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачка не долучила до даної заяви висновок лікаря, який слугував би в даному випадку поважною підставою для поновлення пропущеного строку. 
Слід також зазначити, що відповідачка отримала копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення від 25.07.2024(а.с. 63). 
Відповідачка стверджує, що перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю і пологами, однак не повідомляла суд у заявах від 02.09.2024 та від 09.10.2024 про дану обставину, а зазначає тільки у зустрічній позовній заяві від 05.11.2024 та не надає належних і допустимих доказів на підтвердження свого твердження.
Тобто, твердження відповідачки, що суду було достеменно відомо факт перебування нею на лікарняному саме у зв`язку із вагітністю та пологами не заслуговує на увагу, оскільки такий факт не доведено належними та допустимими доказами. Листок непрацездатності може бути створено з будь-яких причин, але зазначення відповідачкою, що такий створено саме у зв`язку з вагітністю та пологами не доводить даного твердження.
В апеляційній скарзі відповідачка не наводить суду інших переконливих доводів, які б свідчили про поважність пропуску нею строку для подання зустрічної позовної заяви, а тому висновок суду першої інстанції щодо наданих ОСОБА_1 в межах заявленого нею зустрічного позову від 05.11.2024 доводів щодо поновлення пропущеного строку є обґрунтованим. 
Щодо надмірного формалізму, то такий, на відміну від процесуального формалізму, передбачає механічне дотримання норм процесуального права безвідносно до врахування доцільності цього, виходячи з конкретних обставин справи. Іншими словами, дотримання норм процесуального права здійснюється не задля належного відправлення правосуддя, а перетворюється у самоціль процесуальної діяльності суду.
Однак, в діях суду першої інстанції не відслідковується надмірний формалізм, а тільки дотримання процесуальних та матеріальних норм права, як цього вимагає цивільно-процесуальне законодавство.
Серед інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що аргумент суду, який стосується надання висновку лікаря-гінеколога чи акушера-гінеколога суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про інформацію» щодо інформації про її стан здоров`я, оскільки така є конфіденційною. 
Однак, відповідачка не врахувала, що не тільки висновок лікаря-гінеколога чи акушера-гінеколога може підтвердити її перебування на лікарняному. Таким підтвердженням може також слугувати відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, яка згідно ст. 178 КЗпПУ надається жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів – 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів, надається жінкам на підставі медичного висновку.
Тобто, надання такого наказу, який видається жінці на підставі медичного висновку дає підстави вважати, що пропущений нею строк може бути поновлено з поважних причин.
Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачка могла звернутися по правничу допомогу до кваліфікованого спеціаліста і таким чином навіть перебуваючи у лікарні захистити своє, як вона вважає, порушене право.
ОСОБА_1 зазначає, що суд не роз`яснив їй цивільно-процесуальні права та обов`язки, які стосуються вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій. 
Проте, як вбачається з тексту ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 15.07.2024 суд роз`яснив право подати протягом п`ятнадцятиденного строку відзив на позов та зустрічний позов, а також пояснив щодо подання інших процесуальних документів, укладення мирової угоди, щодо добросовісного користування своїми правами, тощо.
А оскільки, така ухвала як і позовна заява були отримані ОСОБА_1 25.07.2024 згідно рекомендованого повідомлення з відміткою про вручення, то остання була повідомлена про всі її процесуальні права та обов`язки.
Відповідачка подала зустрічний позов тільки 05.11.2024, а тому пропустила визначений ухвалою п`ятнадцятиденний строк.
Також відповідачка зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо доцільності розгляду зустрічного позову разом із первісним позовом, не навів відповідних мотивів пропорційності і легітимності обмеження права на доступ до суду, а також не надав оцінку зустрічному позову в загальному.
Однак, в порядку статті 367 ЦПК України апеляційним судом надається оцінка саме поважності причин пропуску строків відповідачкою та легітимності ухвали в цій частині, оскільки такі є предметом розгляду апеляційного суду, а тому вищезазначене виходить за межі апеляційного перегляду ухвали суду та не підлягають додатковій оцінці судом апеляційної інстанції.
Крім цього, суд апеляційної інстанції наголошує, що відмова у прийнятті або поновленні пропущеного строку на подання зустрічного позову не позбавляє можливості ОСОБА_1 звернутися до суду першої інстанції з позовом в загальному провадженні.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2024 року, залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: