П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/20792/24	

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусик А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 420/20792/24 за адміністративним позовом    ОСОБА_1   до   Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –
ВСТАНОВИВ:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23.02.2024 № 12421/03-16 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійсненні перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 15.02.2024.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV. 15.02.2024 ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до ГУ ПФУ в Херсонській області та просила перевести її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058-IV. Рішенням № 12421/03-16 від 23.02.2024 ГУ ПФУ у Київській області відмовлено в переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перерахунку пенсії. Таке рішення позивачка вважає протиправним, оскільки факт сумісного проживання разом із годувальником підтверджений наданими до заяви доказами, зокрема довідкою органу місцевого самоврядування, а також актом опитування сусідів.     
25.07.2024 ГУ ПФУ у Київській області подало відзив, у якому зазначило, що позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Згідно із доданими до заяви документами сумісне місце проживання позивачки та годувальника не стверджені. У задоволенні заяви відмовлено правомірно. Головне управління ПФУ вважає, що діяло в межах та в спосіб передбачений чинним законодавством України.
ГУ ПФУ в Херсонській області подало 06.08.2024 відзив, у якому зазначило, що позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Позиція ґрунтується на тому, що 15.02.2024, ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону №1058. За принципом екстериторіальності заяву розподілено ГУ ПФУ у Київській області. За результатами розгляду вищезазначеної заяви, ГУ ПФУ у Київській області прийнято рішення №12421/03-16 від 23.02.2024 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058 у зв`язку з не підтвердженням сумісного проживання заявниці та померлого годувальника. Таке рішення ГУ ПФУ в Херсонській області вважає обґрунтованим, оскільки надана позивачкою довідка не є тим документом, який підтверджує факт проживання разом з годувальником за однією адресою, що передбачені у пункті 2.22 Порядком №22-1 виданим органом місцевого самоврядування. Інших документів, що підтверджують факт спільного проживання позивачки та годувальника на день смерті не долучено. Окрім того зазначає, що оскільки рішення прийнято іншим структурним підрозділом, то ГУ ПФУ в Херсонській області не порушувало прав позивачки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30 жовтня 2024 року у справі № 420/20792/24 адміністративний позов    ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23.02.2024 № 12421/03-16 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійсненні перерахунку пенсії.  
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 15.02.2024, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позову відмовив.
Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 збір у сумі 968,96 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції незаконне і необґрунтоване, винесено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що позивачкою не надано будь-яких документів, що підтверджують факт перебування на утриманні годувальника чи проживання разом з ним за однією адресою та однією сім`єю.
Також скаржник вважає, що суд першої інстанції, під час ухвалення рішення, не взяв до уваги, що позивачка із заявою встановленого зразка про переведення на інший вид пенсії не зверталась, а на подані у довільній формі заяви надані відповіді, які не є рішенням суб`єкта владних повноважень, що виключає можливість задоволення позовних вимог.
Скаржник вважає, що дії територіального органу Пенсійного фонду в повному обсязі відповідають нормам чинного законодавства

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 09.07.2004 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року.
15.02.2024 ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до ГУ ПФУ в Херсонській області про проведення перерахунку пенсії «перехід на інший вид пенсії», а саме на пенсію у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До заяви серед інших документів позивачка додала довідку № 20 від 14.02.2024, видану Головою ОСН № 24, яка засвідчена виконавчим комітетом Корабельної районної у місті Херсоні ради про те, що її померлий чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27.02.2002 проживав без реєстрації разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та акт опитування сусідів № 20 від 14.02.2024, яким підтверджено факт сумісного проживання подружжя за однією адресою.
Заяву ОСОБА_1 від 15.02.2024 розглянуто за принципом екстериторіальності згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням № 12421/03-16 від 23.02.2024 ГУ ПФУ у Київській області відмовлено позивачці в проведенні перерахунку пенсії.
Відмова мотивована тим, що додані до заяви документи не підтверджують сумісне місце проживання заявниці та годувальника.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом у справі.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачкою документи є достатніми для підтвердження факту сумісного проживання позивачки разом із годувальником, тому позивачці протиправно відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з підстави не підтвердження цього факту.
З огляду на встановлені судом обставини, а також те, що єдина підстава для відмови позивачці у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника спростована у ході розгляду справи, позовні вимоги є обґрунтованими.
Водночас вчинити відповідні дії має саме ГУ ПФУ у Київській області, оскільки саме цей територіальний підрозділ пенсійного органу розглядав заяву та приймав оскаржуване рішення.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спірним питанням, в даному випадку, є правомірність відмови територіального органу Пенсійного фонду у переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до  Закону № 1058-IV.
Позивачка вважає, що має право на переведення її на пенсію по втраті годувальника, оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим чоловіком.
Натомість скаржник заперечує таке право позивачки та вважає, що факт спільного проживання позивачкою не доведений, з огляду на різні адреси реєстрації.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини 1  статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 6 частини 1  статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані  Законом № 1058-IV.
Згідно частини 1  статті 9 Закону № 1058-IV  відповідно до цього  Закону  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Стаття 10 Закону № 1058-ІV  визначає, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно частини 1  статті 36  Закону № 1058-IV  пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій  статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до  Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»  надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин,  незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Пункт 1 частини 2  статті 36 Закону № 1058-IV  визначає, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого  статтею 26 цього Закону.
Згідно частини 3  статті 36 Закону № 1058-IV  до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що на пенсію по втраті годувальника мають право непрацездатні члени сім`ї, зокрема, чоловік (дружина), якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого  статтею 26 цього Закону.
Відповідно до частини  3  статті 45 Закону № 1058-IV  переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого  Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1  (далі і вище  Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.
Також надаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);
2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;
3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;
4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;
5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої  статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;
7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності  один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;
8) відомості про місце проживання;
9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;
10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника);
11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).
Пункт 2.11 розділу ІІ Порядку № 22-1 передбачає, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що разом із заявою про переведення на пенсію у разі втрати годувальника позивачка подала довідку № 20 від 14.02.2024, видану Головою ОСН № 24, яка засвідчена виконавчим комітетом Корабельної районної у місті Херсоні ради про те, що її померлий чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27.02.2002 проживав без реєстрації разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , та акт опитування сусідів № 20 від 14.02.2024, яким підтверджено факт сумісного проживання подружжя за однією адресою.
Суд апеляційної інстанції підтримує позицію суду першої інстанції, що надані позивачкою документи є достатніми для підтвердження факту сумісного проживання позивачки разом із годувальником, тому позивачці протиправно відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з підстави не підтвердження цього факту.
Аналіз приписів положень статті  36  та  46 Закону № 1058-IV  свідчить про те, що дружина померлого, яка й сама одержувала пенсію, має право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а відтак, той факт, що вони зареєстровані за різними адресами, не має правового значення для вирішення цього спору.
Відповідаючи на довід скаржника про те, що заява позивачки не відповідає вимогам Порядку № 22-1, а відповідь надана листом Відповідача не є рішенням суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що права позивачки були порушені, колегія суддів зазначає таке.
Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначений  статтею 44 Закону № 1058-IV, згідно положень якої заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Як мовилося вище, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком № 22-1.
Зокрема, відповідно до пункту 1.1. Порядку№22-1 заява про призначення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (згідно бланків, доданих до Порядку), тощо подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 за № 991/27436.
Отже, законодавцем визначені альтернативні способи подачі заяв до органів з питань призначення пенсій.
Відповідно до пункту 4.1. Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Згідно із пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:
-ідентифікує заявника (його представника);
-надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;
-реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
-уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої  статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
-проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;
-з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;
-повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
-сканує документи, на створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;
-надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;
-повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;
-видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;
-повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Аналізуючи зміст вищезазначених положень, колегія суддів доходить висновку про те, що особа, яка претендує на призначення пенсії, наділена правом звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії разом з доданими до неї документами, скориставшись бланком такої заяви та одним із способів її подання, що визначені Порядком № 22-1.
Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на те, що заява, подана позивачкою, не відповідає встановленій Порядком №22-1 формі, що виключає можливість її розгляду суб`єктом владних повноважень, та зазначає таке.
Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі №748/696/17, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом Пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком №22-1, вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, суд вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.
На цій підставі Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).
Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30.05.2018 у справі № 537/3480/17, від 27.11.2019 у справі №748/696/17, від 26.02.2020 у справі № 541/543/17-а, від 16.12.2021 у справі №500/1879/20 та від 09.08.2023 у справі №520/5045/2020.
Враховуючи зазначене суд указав, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.
Таким чином, враховуючи, що зміст поданої позивачкою заяви та документів, в якості додатків,  надає можливість встановити, що остання зверталася із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, тобто її зміст є зрозумілим і дає можливість оцінити намір заявниці.
Варто звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Окрім того,  Конституцією України  та  КАС України  прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи.
Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».  
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Узагальнюючи викладене, колегії суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив. 
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315,316, 321, 322, 325 КАС України, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 420/20792/24 – залишити без змін. 
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк    А.Г. Федусик