УХВАЛА
16 січня 2025 року
м. Київ
справа № 344/629/24
провадження № 61-33ск25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Івано-Франківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку про її повернення особі, яка її подала, з огляду на такі обставини.
Європейський суд з прав людини, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic), заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France), заяви № 61164/00 і № 18589/02).
Частинами першою-третьою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема верховенство права і неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19). Їхня наявність є достатньою для повернення, залишення без розгляду заяв, скарг, клопотань.
Використання нецензурної лексики, образливих та лайливих слів, символів, світлин аморального характеру зокрема є неприпустимим ані у заявах щодо суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, зокрема й касаційній скарзі та додатках до неї, ані у виступах учасників судового процесу та їх представників. Такі дії є свідченням зловживанням наданими правами.
Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14?ц, провадження № 14-92цс19).
Подібні висновки також сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 274/4944/20.
Так, у поданій касаційній скарзі заявник для досягнення мети касаційного оскарження - скасування оскаржуваної постанови та задоволення позовних вимог у повному обсязі, використовує такі прийоми як надання суб`єктивних характеристик учасникам судового процесу, висловлення власних поглядів на їх діяльність та її результат, висування обвинувачень працівникам судової системи. 
Суд зауважує, що такі дії  заявника не спрямовані на обґрунтування підстав для скасування постанови суду, оскільки не стосуються обґрунтування визначених процесуальних законом підстав для касаційного оскарження судових рішень, натомість носять принижуючий характер стосовно своїх адресатів, вказуючи на їхні дії крізь призму незаконності, свавілля та використання службових повноважень на власну користь. Отже, такі дії не спрямовані на забезпечення ефективності використання процесуального інструментарію для скасування оскаржуваної постанови з огляду на неправильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, натомість зводяться до надання суб`єктивної характеристики, зокрема, суддям, їх діям, звинуваченням у протиправних діяннях всупереч встановленій Конституцією України презумпції невинуватості.
Такі дії заявника суд визнає зловживанням процесуальними правами, оскільки вони не спрямовані на сприяння ефективному здійсненню правосуддя в межах цивільного судочинства, натомість зводяться до обґрунтування обставин, які не відносяться до компетенції Касаційного цивільного суду під час касаційного перегляду судового рішення в касаційному порядку та вживаються з метою тиску на суд.
Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання
З огляду на те, що дії заявника суд визнає зловживанням процесуальними правами, то така касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала.
 Керуючись статтями 44, 261 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Івано-Франківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                      І. В. Литвиненко