ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/19591/20                         Головуючий у 1-й інстанції: Єпішин Ю.М.
Номер провадження: 22-ц/819/127/25                                                Доповідач: Воронцова Л.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року                                                                        м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя- доповідач):        Воронцової Л.П.,
суддів:                                Кутурланової О.В.,
                                       Склярської І.В.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк",
відповідач - ОСОБА_1 ,
       розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Устюжина Тетяна Юріївна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Єпішина Ю.М., в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ :
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк")звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 січня 2018 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк" підписала заяву № б/н від 02 січня 2018 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. На виконання умов договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 13000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом на 18 жовтня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 36422,59 грн., з яких: 30200, 01 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 1806 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 28394,01 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6222,58 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку АТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути з відповідача ОСОБА_1  на свою користь та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2024 року позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 02 січня 2018 року за тілом кредиту у розмірі 30200,01 грн та судові витрати, понесені на оплату судового збору у розмірі 1742,88 грн; в задоволенні решти вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції застосувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, дійшов висновку про недотримання позивачем вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 січня 2018 року шляхом підписання заяви-анкети, однак оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, визнав обґрунтованими вимоги банку в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30200,01 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Устюжина Тетяна Юріївна, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором б/н від 02 січня 2018 року за тілом кредиту у розмірі 30200,01 грн та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, стягнути на користь відповідача судові витрати. 
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 листопада 2024 року справа розподілена колегії суддів Херсонського апеляційного суду у складі головуючого (суддя-доповідач) Воронцової Л.П., судді: Майданік В.В., Орловська Н.В.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2024 року суддю-члена колегії Орловську Н.В. замінено на суддю Склярську І.В.
31 грудня 2024 року на повторний запит апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 06 січня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у ній матеріалами із зазначенням дати 14 січня 2024 року. 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2025 року суддю-члена колегії Майданіка В.В. замінено на суддю Кутурланову О.В.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і заперечення інших учасників справи
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано подані представником відповідача додаткові пояснення до відзиву щодо незаконного доступу до її рахунку та викрадення невстановленими особами кредитних коштів. Так, 05 грудня 2019 року біля 09:00 год. ОСОБА_1 виявила, що в неї не працює сім-карта з її фінансовим номером телефону, через що звернулася до мобільного оператора та замінила сім-карту, залишивши поточний номер телефону. 07 грудня 2019 року увійшовши в мобільний додаток "Приват24", вона виявила, що на її банківській картці з`явився кредитний ліміт в розмірі 13000 грн та наявна заборгованість у розмірі 12778,96 грн. Цього ж дня вона звернулася до Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення та до відділення АТ КБ "ПриватБанк" із відповідним повідомленням. 07 грудня 2019 року за її заявою СД Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області внесено відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження № 1201923004007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Наразі триває досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_1 визнано потерпілою. Зазначає, що вона не вчиняла дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персональних даних або іншої інформації , яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Відповідно до банківської виписки від 07 грудня 2019 року відповідачка не мала заборгованості по кредитному рахунку до 05 грудня 2019 року, тобто до вчинення кримінального правопорушення, за яким проводиться досудове розслідування. Вона як користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача у зв`язку з тим, що не доведено, що саме її дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ "ПриватБанк" адвокат Шевченко А.О. зазначив, що всі платежі з карток ОСОБА_1 04 та 05 грудня 2019 року були виконані через ідентифікацію відповідача в системі Приват24 (акцептування платіжних операцій), вхід до системи Приват 24 передбачає перевірку інформації клієнта, необхідної для здійснення платіжних операцій: введення паролю та підтвердження платіжних операцій через фінансовий телефон. 04 та 05 грудня 2019 року через електронний кабінет ОСОБА_1 в системі Приват24 було надано банку платіжні інструкції щодо шести транзакцій на загальну суму 28445.20 грн. АТ КБ "ПриватБанк" виконало платіжні інструкції щодо вказаних платежів, оскільки вхід до системи Приват24 було проведено з авторизацією ОСОБА_1 шляхом правильного введення паролю та підтвердження через фінансовий телефон, зміна паролю і логіну в систему Приват24 ОСОБА_1 не здійснювалась, тобто особа, яка здійснювала вхід, знала пароль та за допомогою фінансового телефону відповідача підтверджувала вхід до системи Приват24. З письмовою заявою до банку ОСОБА_1 звернулася лише 31 січня 2020 року , на підтвердження усного звернення 07 грудня 2019 року відповідачем доказів не надано. На момент звернення відповідача до банку – 31 січня 2020 року, кошти з її рахунку були списані, а тому настав момент безвідкличності платіжної інструкції, тому ОСОБА_1 несе відповідальність за всі операції, що супроводжувались авторизацією, включаючи операції в системі в Приват24 клієнта, здійснені шляхом правильного введення нанесених на карті даних до моменту звернення в банк.
Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Устюжина Т.Ю., залишити без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
02 січня 2018 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 
Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк", на підставі кредитного договору № б/н 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 надано кредитну картку № НОМЕР_1 із строком дії до червня 2023 року.
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , оформленої на ОСОБА_1 , 04 грудня 2019 року на картку встановлено кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн, цього ж дня кредитний ліміт збільшено до 13 000 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02 січня 2018 року станом на 18 жовтня 2020 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 36 422,59 грн, з яких: 30200,01 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 1806 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 28394,01 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6222,58 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Згідно з виписками по рахунку ОСОБА_1  № НОМЕР_1  за період з 01 грудня 2019 року до 21 жовтня 2020 року, баланс коштів на початок періоду становить 0 грн, баланс на кінець періоду - 36 422,59 грн (сума заборгованості). 04 грудня 2019 року з її рахунку виконано платіжні операції, а саме: о 23:01 год. на суму 2800,00 грн (LiqPay. Переказ з карти на карту від 04-12-2019, ID платежу - 1185936439); о 23:04 год на суму 7000,00 грн (LiqPay. Переказ з карти на карту від 04-12-2019, ID платежу - 1185937572); о 23:14 год. на суму 2800,00 грн (LiqPay. Переказ з карти на карту від 04-12-2019, ID платежу - 1185942282); о 23:15 год на суму 7400,00 грн (LiqPay. Переказ з карти на карту від 04-12-2019, ID платежу -1185942528). 05 грудня 2019 року з її рахунку виконані платіжні операції, а саме: о 08:49 год. на суму 8040,20 грн  (переказ на свою карту 51**46 через додаток Приват24); о 09:10 год. На суму 405,00 09:10 (переказ зі своєї карти).Станом на 06 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 12 778,96 грн.
07 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області із заявою про те, що в період часу з 23:00 год. 04 грудня 2019 до 09:10 год. 05 грудня 2019 року невстановлена особа викрала її грошові кошти із банківської картки АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 у сумі 13000 грн та скориставшись карткою мобільного оператора "Водафон" отримала позику у сумі біля 2000 грн в системі "Loany", реквізити пін- коду нікому не повідомляла.
На підставі цієї заяви відповідача 07 грудня 2019 року Херсонським РУП ГУНП в Херсонській областівнесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 12019230040004007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.
31 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" із письмовою заявою про несанкціоноване викрадення коштів з її рахунку, про що відкрито кримінальне провадження. Вказана заява зареєстрована в АТ КБ "ПриватБанк" 31 січня 2020 року за № 738-ВБ.
Відповідно до повідомлення т.в.о. заступника начальника СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області № 36/35аз від 05 липня 2024 року кримінальне провадження № 12019230040004007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, перебуває у провадженні СД Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області.
2. Мотивувальна частина
Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Законність рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, колегією суддів не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. (п. 14.12). Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк (п. 14.14.).
Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд у справах з подібними правовідносинами констатував, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що розглядається, Банк, пред`являючи до ОСОБА_1 позов, посилався на невиконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість.
З матеріалів справи та змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує наявність кредитних правовідносин між сторонами.
Натомість, заперечуючи проти позову, посилається на несанкціонований доступ до її рахунку, вказує, що не вчиняла розрядження щодо перерахунку коштів та будь-яких інших дій, що могли б призвести до списання грошових коштів.
Як вбачається з матеріалів справи, 04 та 05 грудня 2019 року з рахунку ОСОБА_1 виконано платіжні операції через систему дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Вхід у систему здійснено під авторизацією ОСОБА_1 шляхом використання її фінансового номера телефона та введення персонального паролю.
Разом з цим, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: "сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції".
Таким чином, проведення спірних платежів через ідентифікацію відповідача в системі Приват24 шляхом правильного введення паролю та підтвердження через фінансовий телефон, достовірно не свідчить про те, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції", відтак списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. 
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , виявивши безпідставне списання коштів, повідомила про це банк та звернулася до правоохоронних органів, що свідчить про відсутність іі волевиявлення на вчинення вказаних банківських операцій.
Разом з цим, АТ КБ "ПриватБанк", враховуючи споживчий характер правовідносин, не підтвердив належними доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку "Приват24", незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу змінювати кредитний ліміт та ініціювати спірні платіжні операції.
За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Зважаючи на зазначені вище обставини, враховуючи те, що заявлена позивачем заборгованість утворилася після 04 грудня 2019 року, після проведення спірних операцій без волевиявлення  ОСОБА_1 ,позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 02 січня 2018 року за тілом кредиту у розмірі 30200,01 грн задоволенню не підлягають.
Отже, ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції не перевірив доводи відповідача, не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача щодо недослідження доказів у справі, невстановлення всіх обставин справи та неврахування висновків Верховного Суду знайшли своє підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанці,ї в оскаржуваній частині, підлягає скасуванню, як ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Щодо розподілу судових витрат 
Відповідно до пункту "в" ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимо. В порядку розподілу судових витрат з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, понесені на оплату судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 2522 грн 40 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Устюжина Тетяна Юріївна задовольнити.
       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2024 року в частині задоволених позовних вимог скасуватита ухвалити нове судове рішення.
       У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30 200,01 грн та судових витрат у розмірі 1742,88 грн відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь  ОСОБА_1  2522грн 40 коп. судових витрат, пронесених на оплату судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                Л.П. Воронцова

Судді:                                                        О.В. Кутурланова

                                                       І.В. Склярська