ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/81/25 Справа № 712/11051/24 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Рябуха Ю. В.   Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

31 січня 2025 року                                                                  м. Черкаси   

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу представника Семенюк О.Г. в інтересах малолітнього ОСОБА_1 на постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2024 року

ВСТАНОВИВ

Постановою, що оскаржується, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №143670 від 04 вересня 2024 року вбачається, що 02 вересня 2024 року близько 15:00 год., ОСОБА_2 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру (удар ногою в ліве плече, грудну клітку) відносно свого сина  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також  психологічного характеру (приниження, зляканість, пригнічення), емоційна нестабільність, дитина просить, щоб батько залишив приміщення, оскільки дитина боїться.
     
В апеляційній скарзі представник малолітнього потерпілого просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову постанову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Не погоджується з вищевказаною постановою, оскільки вважає, що суд розглянув дану справу поверхнево і без з`ясування всіх обставин по справі.
Зазначає, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 та спільними дітьми - неповнолітнім ОСОБА_1 , 2014 року народження, ОСОБА_1 , 2005 року народження, проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що 02 вересня 2024 року ОСОБА_4 повідомив спочатку сестрі, а потім і матері про те, що його побив його батько ОСОБА_2 за таких обставин.
02 вересня 2024 року після школи ОСОБА_5 пішов разом з ОСОБА_2 на прогулянку, під час якої вони зайшли до квартири батьків ОСОБА_2 . ОСОБА_6 батьків в квартирі не було. Через деякий час син почав проситися додому. Це був перший навчальний день і він хотів провести час вдома, щоб перепочити. Батько відмовив. Через деякий час ОСОБА_5 знову почав проситися додому. У відповідь ОСОБА_2 вдарив його ногою в груди, а потім ногою в руку. ОСОБА_5 заплакав від болю та страху. Тоді ОСОБА_2 охопив його рукою за шиї і повів в ванну кімнату, де почав умивати сина холодною водою. Після цього він відвів сина додому і сказав нікому не розказувати. Але ОСОБА_4 розказав про побиття сестрі Ксенії, яка про це розказала матері. Наступного дня 03 вересня 2024 року донька ОСОБА_7 повідомила директора школи № 26, де навчається ОСОБА_5 , про те, що відбулося. Директор школи викликала до школи матір ОСОБА_5 , де вже були представники поліції, соціальний педагог, психолог. Поспілкувавшись з ОСОБА_3 , вони направили її до Служби у справах дітей, де вона також повідомила про те, що скоїлося.
Наступного дня, 04 вересня 2024 року представники Служби у справах дітей прибули до квартири, де мешкає ОСОБА_5 . Батько був вдома. Він не захотів пускати представників Служби і не давав їм поспілкуватися з дитиною. В результаті чого представниця Служби була змушена викликати поліцію. Лише після того як прибув наряд поліції, представниця Служби та лікар змогли поспілкуватися з дитиною. Костянтин детально повідомив про обставини його побиття батьком. Після чого був виписаний терміновий заборонний припис стосовно кривдника на 10 днів, термін якого закінчилася 14 вересня 2024 року.
Отже представник вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 143670 від 04 вересня 2024 року містив детальну інформацію щодо обставин вчинення домашнього насильства.
Вказує, що зазначені обставини підтверджуються актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 04 вересня 2024, який був складений Службою у справах дітей Черкаської міської ради, коли 04 вересня 2024 року було здійснено виїзд за адресою проживання ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_2 . Зі змісту якого убачається, що дитина дійсно підтвердила факт нанесення батьком йому тілесних ушкоджень ( зі слів дитини батько вдарив його ногою в груди та в руку). Коментар спеціаліста: синці на лівій руці видимі. Хлопчик заляканий, знервований, пригнічений, емоційно нестабільний. Також дитина пояснила, що боїться залишатися з батьком наодинці. Батько від дачі пояснень в категоричній формі відмовився.
Також вказує, що через те, що потерпілий не був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, його представник - адвокат (повноваження якого розпочалися діяти 29 жовтня 2024 року), законний представник не могла заявити клопотання про долучення в якості доказу згаданого акту. Ба більш того, сам потерпілий - ОСОБА_8 готовий давати показання в суді в присутності педагога та законного представника, а саме матері ОСОБА_3 .
Таким чином, на думку представника, суд підійшов до питання встановлення обставин справи формально. Не дивлячись на те, що потерпілим є малолітня дитина, не вчинив достатньо заходів для належного представництва інтересів ОСОБА_9 в суді. Отже, слухання відбулося фактично за участі лише кривдника і його захисника. Таким чином, суд вислухав лише позицію кривдника, який для захисту своїх інтересів вину не визнав.
В доповненнях до апеляційної скарги зазначає про доказ по справі, який додатково з`явився, - рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2024 року, що набрало законної сили, котрим був виданий обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його права та покладення на нього певних обов`язків. Суд апеляційної інстанції у цивільній справі при перегляді рішення суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 вчиняв домашнє насильство відносно малолітнього ОСОБА_1 , що підтверджується безпосередньо актом проведення оцінки рівня безпеки, складеного комісією Служби у справах дітей.

При апеляційному розгляді були заслухані:
- представник ОСОБА_10 та законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;
- ОСОБА_2 та його захисник Шимановський А.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість постанови судді.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів провадження, суддя першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП вказаних вимог закону не дотримався.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положення ст. 251 КУпАП регламентують, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон) визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КпАП України, можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі, та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.
Статтею 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Повторно дослідивши всі обставини справи, суд апеляційної інстанції встановив, що 02 вересня 2024 року близько 15:00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру та психологічного характеру відносно свого сина ОСОБА_1 , 2014 р.н.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали провадження не містять доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру стосовно свого малолітнього сина.
Суд першої інстанції не повідомив належним чином малолітнього потерпілого і розглянув справу за його відсутністю, чим не дотримавшись положень ч. 2 ст. 277-2, ст. 269 КУпАП, що у цьому випадку перешкодило суду винести законну постанову.
Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №143670 від 04 вересня 2024 року.
Цей протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
У відповідності до національного законодавства протокол  про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Під час апеляційного розгляду представником малолітнього потерпілого надані докази, фактичні дані яких вказують на вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Апеляційним судом було безпосередньо допитано ОСОБА_2 , який, заперечував свою вину та обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №143670 від 04 вересня 2024 року. Пояснив, що з ОСОБА_3 мають двох спільних дітей ОСОБА_1 , 2014 р.н. та ОСОБА_1 , 2005 р.н. Вказав, що 02 вересня 2024 року, вони зібрались поїхати на дачу, але ОСОБА_11 не хотів. Між ОСОБА_2 та сином склалася розмова на підвищених тонах. ОСОБА_2 просив сина читати книжку, але останній відмовлявся. Після чого поїхали на дачу. Синців на синові не бачив, холодною водою його не мив. Коли приїхала поліція, тоді побачив синець. Чому син його обмовляє, пояснити не може. Переконаний, що показання його дітей пов`язані з бажанням ОСОБА_3 припинити їхнє спільне проживання та спілкування.
Судом апеляційної інстанції у присутності педагога ОСОБА_12 , законного представника ОСОБА_3 було допитано малолітнього потерпілого ОСОБА_1 , який пояснив, що 02 вересня 2024 року батько змушував його їхати на дачу. У ході перепалки батько вдарив його по руці, нозі та живіт. Удари наносив кулаком та ногою. Від чого у нього на руці та на нозі з`явились синці. Також той умивав його холодною водою. Ще батько обзивав його, штовхнув на диван. В цей момент вони були лише у двох. Про цей інцидент він розповів своїй сестрі. До цього були систематичні випади, колі батько на нього кричав.
Свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні в апеляційному суді пояснила, що ввечері 02 вересня 2024 року її брат ОСОБА_1 прийшов додому пригнічений. Їхній батько ОСОБА_2 обмежував спілкування сина з матір`ю. ОСОБА_1 розповів про конфлікт, який стався на дачі, сказав що батько вдарив його у грудну клітину. Також про це він розповів матері та в школі. 04 вересня 2024 року всіх визвали до Служби у справах дітей Черкаської міської ради. Потім додому приїхала поліція. ОСОБА_1 оглянув психолог, якому той повідомив, що батько і раніше умисно вмивав його холодною водою. Зазначила, що батько і з нею таке робив. Вона зверталась до правоохоронних органів. Одного разу батько забрав у неї мобільний телефон та не давав 2 дні. З приводу домашнього насильства зверталась до юриста у формі онлайн-консультації. Вказує, що батько почав застосовувати до неї домашнє насильство, коли їй було 8-9 років, а коли їй виповнилося 12-14 років почав ще активніше застосовувати фізичне та психологічне насильство.
Свідок ОСОБА_13 , яка є завідуючою сектора Служби у справах дітей Черкаської міської ради у судовому засіданні в апеляційному суді пояснила, що вона отримала усне звернення щодо домашнього насильства відносно ОСОБА_1 . З приводу чого служба повинна зробити перевірку. 04 вересня 2024 року вона з іншими працівника служби виїхали на вказану адресу. В ході перевірки лікарем-педіатром було встановлено наявність синця на левій руці ОСОБА_1 . При спілкуванні з психологом той сказав, що дуже боїться батька. Багато пояснень не давав. Раніше за викликом у цю родину не виїжджала. 
ОСОБА_3 , яка є законним представником ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що 02 вересня 2024 року, вона почула розмову доньки про синці, які та побачила у брата, та після цього звернулася до адміністрації школи. 04 вересня 2024 року їх визвали до школи. Стверджує, що і раніше були випадки домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 . Утім вона щодо цього до відповідних органів не зверталась.
Недовіряти або сумніватись в правдивості показів малолітнього потерпілого та свідків у суду апеляційної інстанції підстав немає. Показання вказаних осіб узгоджуються з фактичними даними акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 04 вересня 2024, який був складений Службою у справах дітей Черкаської міської ради.
Заперечення ОСОБА_2 обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції розцінює, як намагання уникнути адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2024 року, яке набрало законної сили, був виданий обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на останнього певні обов`язки щодо заборони останньому перебувати в місці спільного проживання з сином ОСОБА_1 та обмеження спілкування з ним.
Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173 -2 КУпАП.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які б вказували, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про закриття провадження щодо ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Оскільки оскаржуване судове рішення суперечить фактичним обставинам справи, постанова місцевого суду, згідно із п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, має бути скасована з винесенням апеляційним судом нової постанови.
Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
При накладенні адміністративного стягнення, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу порушника, характеризуючи дані, ступінь вини, його майновий стан та з метою запобігання вчинення нових правопорушень, вважаю, що ОСОБА_2 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника Семенюк О.Г. в інтересах малолітнього ОСОБА_1 задовольнити, постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_2 -скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою накласти адміністративне стягнення на ОСОБА_2 у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                         В.Ф. Люклянчук