П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/26086/24	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Хурса О.О.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 13.11.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Івано-Франківській області, ГУПФ України в Одеській області про:
-          визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Івано-Франківській області від 12 серпня 2024 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії;
-          -зобов`язання ГУПФ України в Одеській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та встановлення надбавки за особливі заслуги перед Україною, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), а саме з 05 серпня 2024 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки вона є непрацездатною особою через досягнення пенсійного віку. Факт спільного проживання з померлим підтверджується довідкою №218 від 31 липня 2024 року. Окрім цього факт спільного проживання був досліджений та перевірений приватним нотаріусом Масалова В.А. під час прийняття та реєстрації заяви про прийняття спадщини згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №77784385 від 26 липня 2024 року.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що пенсійний орган відмовляючи у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку втрати годувальника діяв правомірно, оскільки до заяви не надано належного документа про перебування позивача на утриманні померлого годувальника.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ГУПФ України в Івано-Франківській області, ГУПФ України в Одеській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          апелянт звертає увагу суду, що вона є дружиною померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, а тому має право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;
-          апелянт зазначає, що реєстрація місця проживання позивачки та її чоловіка за різними адресами не може беззаперечно свідчити про те, що вона не могла проживати сім`єю разом зі своїм чоловіком за однією адресою. Окрім того, згідно довідки №218 від 31 липня 2024 року, виданою керуючою компанією "Клевер" вбачається, що позивачка разом з померлим чоловіком мешкали за адресою реєстрації чоловіка, а саме: АДРЕСА_1 ;
-          апелянт наголошує, що будь-яких сумнівів, що позивачка проживала разом з чоловіком на момент його смерті ГУПФ України в Івано-Франківській області в рішенні від 12 серпня 2024 року № НОМЕР_1 не наводить.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Позивач є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 07 липня 2006 року.
Чоловік позивачки ОСОБА_2 отримував пенсію за віком, що підтверджується копією витягу із протоколу №55 засідання комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Одеській облдержадміністрації від 28 жовтня 2011 року. 
Позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 26 березня 2003 року.
22 липня 2024 року, згідно Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 , чоловік позивачки – ОСОБА_2 помер.
Позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою від 05 серпня 2024 року №7999 про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, додавши копії наступних документів: паспорт громадянина України; довідка податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера померлому годувальнику; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; документи про місце проживання (реєстрації) особи (№ 218); свідоцтво про шлюб; свідоцтво РАГС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісти зниклим.
Рішенням ГУПФ України в Івано-Франківській області №13478/03-16 від 12 серпня 2024 року позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що заявник з годувальником зареєстровані за різними адресами, а до заяви не надано всіх необхідних документів.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування на утриманні підтверджується відомостями про проживання (разом з годувальником за однією адресою), або іншими документами, виданими відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
Водночас, позивачем не надано вищевказаних документів, ані до заяви про переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, ані під час розгляду справи.
При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги довідку №218 від 31 липня 2024 року, видану керуючою компанією "Клевер", оскільки така довідка не є документом, що підтверджує факт перебування на утриманні відповідно до вимог п.2.11 Порядку №22-1.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не підтверджено факт перебування на утриманні померлого чоловіка, у зв`язку з чим, суд вважає, що оскаржуване рішення пенсійного органу є правомірним, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Приписами ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Розділом V Закону №1058-IV визначені основні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом ч.ч.2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, і сім`я створюється на підставі, зокрема шлюбу.
Відповідно ч.1 ст. 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. 
Відповідно ч.ч.2, 3 ст. 36 Закону №1058-ІV, непрацездатними членами сім`ї вважаються:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. 
Пунктом "б" ч.3 ст. 37 Закону №1788-XII визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV.
Відповідно ст. 38 Закону №1788-XII, члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Порядок подання документів для призначення пенсії особами, які мають право на пенсії відповідно до Закону №1058-IV врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі – Порядок №22-1).
Згідно п.2.8 Порядку №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року №13-1) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Відповідно п.2.11 Порядку №22-1, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у п.2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
Згідно п.2.22 Порядку №22-1, для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".
Отже, факт перебування на утриманні підтверджується, серед іншого, іншими документами, виданими відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи.
Так, з матеріалів пенсійної справи вбачається, що до заяви від 09 лютого 2024 року №1785 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника позивач додав копії наступних документів: 
паспорт громадянина України; 
довідка податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера померлому годувальнику; 
довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; 
документи про місце проживання (реєстрації) особи (№ 218); 
свідоцтво про шлюб; 
свідоцтво РАГС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісти зниклим.
Окрім того, як доказ проживання разом з годувальником за однією адресою позивач додала довідку №218 від 31 липня 2024 року ТОВ "КК "Клевер", Код ЄДРПОУ 37947742, (раніше ТОВ "КК "Суворовський") "Про підтвердження спільного проживання".
Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "КК "Клевер" є діючою юридичною особою, яка здійснює, серед іншого, професійне надання послуг з управління багатоквартирними будинками, забезпечення належного утримання будинків та прибудинкових територій у належному санітарно-технічному стані, серед яких будинок за адресою: м. Одеса, Владислава Бувалкіна (Генерала Бочарова), буд. 35.
Згідно ч.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14 травня 2015 року №417-VIII (далі – Закон №417-VIII) та 5 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (далі – Закон №2189-VIII) управитель багатоквартирного будинку – фізична особа – підприємець або юридична особа – суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Частиною 5 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (далі – Закон №2189-VIII) передбачено, що житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 4 ч.3 ст. 8 Закону №2189-VIII передбачено, що управитель багатоквартирного будинку має право: отримувати інформацію від споживачів про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
За згодою сторін договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком також може бути передбачено інші права та обов`язки управителя багатоквартирного будинку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що довідка №218 від 31 липня 2024 року, видана ТОВ "КК "Клевер", є, згідно п.2.22 Порядку №22-1, іншим документом, виданими відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, який підтверджує спільне проживання позивачки разом з годувальником за однією адресою.
Відповідно, у позивачки наявні документи передбачені Порядком №22-1, для встановлення права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Таким чином, колегія суддів вважає протиправним рішення ГУПФ України в Івано-Франківській області від 12 серпня 2024 року про відмову в проведенні перерахунку щодо переведення на інший вид пенсії ОСОБА_1 з підстав того, що до заяви позивачкою не надано всіх документів, визначених Порядком №22-1.
Крім того, колегія суддів вважає необхідним акцентувати увагу на положеннях ст. 3 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" від 01 червня 2000 року №1767-III (далі – Закон №1767-III) визначено, що за цим Законом встановлюються пенсії: 
за віком;
по інвалідності;
у разі втрати годувальника;
за вислугу років.
Відповідно ст. 4 Закону №1767-III пенсії за особливі заслуги встановлюються громадянам, зазначеним у ст. 1 цього Закону, які мають право на пенсію за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника та за вислугу років відповідно до закону.
Тобто, вказаними нормами Закону №1767-III передбачено встановлення надбавки за особливі заслуги перед Україною особам які втратили годувальника.
Відповідно, оскільки ОСОБА_1 є дружиною особи, яка отримувала пенсію за особливі заслуги перед Україною, то вона має право на переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та встановлення надбавки за особливі заслуги перед Україною.
Вказані обставини залишені поза увагою судом першої інстанції, що призвело до винесення рішення з яким не погоджується колегія суддів.
При цьому, колегія суддів зазначає, що ГУПФ України в Одеській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в переведенні на спірну пенсію, а тому відсутні правові підстави для покладання на нього такого обов`язку.
Підсумовуючи, колегія суддів доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУПФ України в Івано-Франківській області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та встановити надбавки за особливі заслуги перед Україною.
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Згідно із ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУПФ України в Івано-Франківській області задоволено повністю, судовий збір, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, підлягає стягненню з вказаного відповідача в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 422,50 грн., з яких за звернення до суду з позовом, згідно квитанції №6994-9231-0585-1095 від 16 серпня 2024 року, 969 грн., з апеляційною скаргою, згідно квитанції №3673-4756-9254-6008 від 29 листопада 2024 року, 1 453,50 грн.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року скасувати.
Ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 12 серпня 2024 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та встановити надбавки за особливі заслуги перед Україною, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – відмовити.

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул.Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 20551088) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) судовий збір у загальному розмірі 2 422,50 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн., 50 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.