ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 р.	Справа № 520/15316/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.
              представник відповідача Крупська К.М.
                       позивач ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, по справі № 520/15316/2020
за позовом             ОСОБА_1      
до           Офісу Генерального прокурора України,   Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора                      
          про визнання протиправним та скасування рішення та протоколу, зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора України, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 29.09.2020 про неуспішне проходження добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати протокол № 18 засідання Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 29.09.2020 в частині пункту 13 щодо ухвалення рішення про неуспішне проходження добору кандидатом ОСОБА_1 , як такий що не відповідає вимогам пункту 1,2,10,12,13 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого Наказом № 233 Генерального прокурора;
- видалити з офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора інформацію щодо неуспішне проходження добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора прийняти нове рішення за результатами співбесіди (добору, атестації) з ОСОБА_1 , як кандидата на вакантну посаду прокурора Офісу Генерального прокурора про призначення на посаду прокурора про призначення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022,  адміністративний позов ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора України про визнання протиправним та скасування рішення та протоколу, зобов`язати вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 29.09.2020 в частині про неуспішне проходження добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 . Зобов`язано Другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора за результатами співбесіди на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 прийняте відповідне рішення з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань   Офісу Генерального прокурора України   (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15. код ЄДРПОУ 0034051) судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Рішення суду набрало законної сили, позивачу видано копію судового рішення з відміткою про набрання законної сили рішенням суду від 18.02.2022.
Харківським окружним адміністративним судом 18.12.2023 видано виконавчий лист.
Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною 07.05.2024 розглянуто заяву стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання рішення суду на підставі якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.05.2024 за ВП № 74947042 та постанову про стягнення виконавчого збору.
До суду 18.10.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України, в якій він просив суд зобов`язати Офіс Генерального прокурора та Кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора (з атестації прокурорів Офісу Генерального прокурора) у 15-тидений строк з дати отримання копії ухвали суду подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у справі № 520/15316/2020 щодо зобов`язання другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора за результатами співбесіди з кандидатом на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора Станіславським Валерієм Петровичем прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.
Позивач мотивує свою заяву тим, що відповідачем не було виконано рішення у добровільному порядку, тому у нього виникли підстави для застосування заходів судового контролю та подання звіту про виконання у порядку статті 382 КАС України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі                             № 520/15316/2020 залишено без задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, оскільки судове рішення по справі № 520/15316/2020 з 18.02.2022, з моменту набрання законної сили, залишається без виконання, а його порушені інтереси без ефективного захисту. Так, відповідачі продовжують ігнорувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у справі № 520/15316/2020 і на дату подання клопотання (заяви) та після визнання рішення кадрової комісії протиправним, його скасування та зобов`язання кадрової комісії винести інше рішення з урахуванням висновків суду - не вчинили жодних дій щодо виконання судового рішення.
Відповідач, Офіс Генерального прокурора, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.  
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Приймаючи рішення про залишення без задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено переконливих аргументів, підтверджених доказами, стосовно того, що у разі невжиття судом процесуальних заходів, передбачених статтею 382 КАС України, ухвалене у цій справі судове рішення по суті спору залишиться невиконаним, або для його належного виконання слід буде докласти значних зусиль, в тому числі, шляхом ініціювання нового провадження. Також суд першої інстанції виходив з того, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Колегія суддів зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений ст. 382 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Отже, законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах також здійснюється у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу, якою врегульовані особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби та приватного виконавця.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що положеннями КАС України розмежовані такі форми судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення, та розгляд судом спорів, предметом оскарження яких є рішення, дія або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або ж приватного виконавця.
При цьому правовою підставою для вжиття заходів судового контролю за виконанням судових рішень на підставі ч. 1 ст. 382 КАС України є ухвалення судом рішення не на користь суб`єкта владних повноважень.
Положення ст. 382 КАС України не містять застережень щодо можливості встановлення заходів судового контролю виключно після вжиття позивачем заходів з його примусового виконання у порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження».
Отже, звернення позивача до суду на підставі ст. 382 КАС України та примусове виконання рішення суду у порядку виконавчого провадження є окремими самостійними процедурами, спрямованими на виконання судового рішення, та можуть застосовуватися одночасно.
Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021, яке набрало законної сили, зокрема визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 29.09.2020 в частині про неуспішне проходження добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 . Зобов`язано Другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора за результатами співбесіди на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. 
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 здійснювалися дії з метою виконання рішення суду у справі 520/15316/2020 з метою відновлення його порушених прав та інтересів, про що свідчать копії листів Офісу Генерального прокурора від 02.02.2021                № 27/3-405вих-21, від 06.04.2023 № 27/3-1255вих-21, від 27.04.2021 № 07-57949-20, від 25.05.2021 № 27/3-1791вих-21 та від 31.05.2021 № 27/3-1854вих-21.
02.03.2023 року від Офісу Генерального прокурора на неодноразові звернення заявника  надійшов лист за № 07-57949-20 про надання інформації щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 у справі № 520/15316/2020 та з інших питань, в якому, окрім іншого, зазначено, що Другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора відповідно до пункту 22 розділу П  «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ було створено, тимчасово. Виконанням  рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною  рішення. Рішеннями судів обов`язок щодо прийняття відповідного рішення стосовно позивача  покладено на другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора. У відповідності до наказу Генерального прокурора від 30.04.2021 №136 "Про визнання  такими, що втратили чинність, наказів Генерального прокурора щодо створення кадрових комісій  з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора" визнано такими, що втратили чинність, накази Генерального прокурора: зокрема від 10.01.2020 №14 "Про створення  другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора".
13.03.2023 ОСОБА_1 звернувся, в порядку статті 378 КАС України, до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, в якій просив суд змінити спосіб і порядок виконання рішення суду від 30.08.2021 у справі №520/15316/2020.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 заяву ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання рішення суду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора України про визнання протиправним та скасування рішення та протоколу, зобов`язати вчинити певні дії - задоволено частково. Змінено спосіб і порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі №520/15316/2020 в частині зобов`язання другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора за результатами співбесіди з кандидатом на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора Станіславським В.П. прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду, встановивши новий спосіб і порядок виконання рішення суду, а саме зобов`язано Офіс Генерального прокурора створити кадрову комісію для проведення співбесіди в рамках добору кандидатів на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора. В іншій частині заяви - відмовлено.
14.09.2023 постановою Другого апеляційного адміністративного суду ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 у справі № 520/15316/2020 про зміну способу і порядку виконання рішення суду, скасовано.
ОСОБА_1 , як стягувачем, також  вживалися заходи з метою примусового виконання рішення суду у справі № 520/15316/2020. Зі змісту наявної в матеріалах справи постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.07.2024 № 74947042 вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа                             № 520/15316/2020, виданого 18.12.2023, закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження". Підставою для закінчення виконавчого провадження зазначено, що відповідно до наказу Генерального прокурора від 30.04.2021 за № 136 наказ про створення другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора втратив чинність. З 01.09.2021 відновлено дію пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про прокуратуру" і добір кандидатів на посаду прокурора в установленому цим Законом порядку проводить відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження. Проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора, розпочато згідно наказу Генерального прокурора від 04.06.2020 року № 266 на даний час закінчено. Також змінено процедуру та орган, який проводить такий добір. Разом з цим, Офіс Генерального прокурора не є правонаступником другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офіс Генерального прокурора.
З викладеного вбачається, що станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення судового контролю, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі № 520/15316/2020 залишається не виконаним.
Саме із зазначеними обставинами позивач, звертаючись до суду із заявою про встановлення у справі судового контролю, пов`язував наявність підстав для її задоволення, вказуючи на не виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у справі № 520/15316/20.
Таким чином, вирішуючи питання про встановлення судового контролю, суд повинен був надати оцінку вказаним доводам заявника та перевірити, чи виконує відповідач належним чином рішення суду, чи вживає він всіх необхідних заходів для виконання судового рішення у межах своїх повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Однак, такої оцінки вказаним обставинам при винесенні оскаржуваної ухвали про відмову задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом першої інстанції надано не було.
Наведене свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Отже, публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. 
Офіс Генерального прокурора у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що після 01.09.2021 визначені відповідно до цього пункту порядки та процедури застосовуються лише до правовідносин, розпочатих до цієї дати (підпункт 8-1 пункту 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ).
Таким чином, відповідно підпункту 8-1 пункті 22 Закону №113-ІХ після 01.09.2021 року комісія, яка ухвалює рішення про успішне чи неуспішне проходження кандидатом добору, відповідно до цього пункту застосовує порядки та процедури до правовідносин, що виникли на етапі конкурсу, який передував проведенню співбесіди до 01.09.2021 року, де за результатами цієї співбесіди на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора, ухвалює рішення про успішне чи неуспішне проходження кандидатом (позивачем) добору, так як ці правовідносини ще не закінчені і були розпочаті до зазначеної дати 01.09.2021 року.
Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст.129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції, згідно з якою, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, оскільки застосування ст. 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, за наявності обставин, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення, та обґрунтованих доводів вважати, що відповідач ухиляється від належного виконання рішення у справі.
Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень дійсно є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від тих чи інших об`єктивних обставин, однак із урахуванням того, що за наявності належних підстав суд має забезпечити реалізацію положень ст. 129-1 Конституції України щодо забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Водночас, відмова у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення має бути вмотивована та не може ґрунтуватись лише на диспозитивності права суду застосовувати такі заходи.
Втім, суд першої інстанції зазначеного не врахував, у зв`язку з чим ухвала Харківського  окружного адміністративного суду від 04.12.2024 підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 по справі                          № 520/15316/2020 скасувати.
Справу № 520/15316/2020 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
     
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  22.01.2025 року